JO? 
4. Yllerh'gare angra ord om ulafaiagssntiet af vissa sftm^ 
mansat(a ortnamn; af J. Harlman. *) 
För discifssioncn af de sammansalla Adjectivernas slafnings- 
salt i Bol. Nol. N:o 6 ar jag så myckel tacksammare, som jag 
derigenom LliTvil gjord uppniili ksan», dels på del svåra skrif- 
felet Kpitohiutn alsinifotiam Fr, i slallel for K. origanifotium 
Fr., dels på en annan inadverlance i slafsållel, iivarpå jag 
lika lilel som andra hillills länkl. I ofrigl anser jag de gjorda 
inkasleii icke egnadé all knllkasla den gifna och jif Red. såsom 
riglig erkända Grammalikaliska regeln, alt substantivet i alla 
dermed sanimansalla adjecliver bör slutas på /. Hvad nu an- 
'markningen, all alla slafva E* ahinefotium med c, angår, 
skrifver dock Smilh, som först i Engl. Bol. upptagit del Villar- 
ska namnel, alllid atsinifotium och cilerar Viliars för samma 
skrifsäll (hvilket jag dock ej kan conlrollera); afvenså den ic¬ 
ke olärde Sprängel, saml Engelsmännen i allmänbel. — Mitte- 
fotium synes, såsom substantiv, icke höra lill regeln för ' adjec- 
liverna, då Plinius (oakladt centnmvir, centumpondium) skrif¬ 
ver Fosa centif otia. All subslanliver med tillaggd ändslaf- 
velse, i Geneliven behålla denna vid sammansällning, är natur¬ 
ligt, och hörer ej till saken, men väl lill deu af mig yrkade 
regeln såsom i della fall slutande med /, undergående en icke 
mindre märklig förändring genom bortkastandet af i*, än för- 
\ 
vandlingen af uli i. Ty efter Red. skulle ej skrifv^is betti- 
difotia^ ulan bett id is-fot ia o. s. v. då hettidi ingalunda är nå¬ 
got bällre genitiv än hederi m. m. Hvad l v ä t y d i g h c l e r n a 
angår, lära sådant* aldrig kunna fullt undvikas och måsle de 
^ — 
lemnas ål den sluderandes egen urskiljning; della är händeiseu- 
med tusentals ord, som i språken hafva olika betydelse. Sjelf- 
va del anförda ordet st ipæf ormis kan bli tvåtydigt, såsom äf' 
ven derivabelt af stipa (— stupa). Med regeln gifven, tärer 
*) Ehuru åtskilligt skulle kunna vara att anmärka vid det snin i 
denna replik anföres, viil LUg. för närvarande leiuna det å siilo, 
utan att dock deiföre viija anses haf\a fråntriidt sin en gång ut¬ 
talade åsigt löt ande d«'tta ämne. 
IJtg. anm. 
I 
