Ili 
den, äfven smärre liilslOlande delar af Muuklorps och Rjörskogs 
socknar, hvilka delar måst inlagas för Iraklvegeladonciis mera na- 
\ 
turliga begränsning. 
• * / 
Mot O. utgör den lilla Släholms-ån gräns; i N. begränsas 
gebilet af Odensvi och Malma socknar; i W. af Hedslrömmen (emot 
Bro socken) och Björskogs sockengräns (undantagande ett in¬ 
skjutande hörn af den sistnämnde som äfven inbegripes beläget 
mellan Hedströmmen och Barkarö socken), samt i S. af Arboga 
ån emot Torpa s:n. — (Se föröfrigt Hermelins,, eller Topogr. 
Korpsens: ”Karla öfver Westerås Län”, på hvilken scdnare äfven 
höjdslräckningarne kunna iakttagas). 
Området håller i vidd omkring | el. nära 1 Sv. qvadral miL 
Böläget på primära eller urbergs formationen, utgöras de 
i dagen gående berg och hällar af Gneis, ofvanlill mer och 
mindre renspolade, eller ock öfverhöljde med stenblock och 
sand-lager, hvilka dels^ samlat sig till diluvier vid bergens si- 
, ✓ 
dor, dels alldeles öfverhöljt smärre af dem, bildande egna sten¬ 
kullar och åsar. Af bergens sträckning och af sand-diluviernes 
och vatlendragerrs lika direktion, har trakten erhållit ett från 
N. mot S. långsträckt utseende. Höjdslräckoi*ne dela derföre 
trakten uti fiere större långsdälder, af hvilka den mellersta el. 
Köpingsåns floddäld är den betydligaste; på båda sidor begrän¬ 
sas denna af än högre, än lägre bergbackar och kullar. Mel¬ 
lan dessa och helt nära åns W. sida genomsirykcs distriktet af 
en bland de märkvärdiga minnesvårdarne från forntida revolu¬ 
tioner — en Sa/i(iäs, hvilken pä åtskilliga ställen är afbrulen 
och låg, men på andra hög och utmärkt *). — Nedan om Sta¬ 
den bildar den d. s. k. Tegelbruksbacken, och sedan den ullu- 
pit i Mälaren flere sandholmar (Malmön, Hvilön, Kalfskär dc.); 
utgör sedermera en sammanhängande hög vall bredvid sjöstran¬ 
den och tilltar både i böjd och bredd emot Kungsör. 
Slättlandet mellan böjderne utgöres af alluvier; den vanli¬ 
ga flod- eller slamra-leran intager de lägre och största delarne 
*) Bå denna a.s är den i antiqvari.skt hänseende ofta anmärkta Strö- 
bohög belägen. — Se "Runa''’ 2 iiäft. — o. fl, st. 
