65 
sedan Förf. redogjort för de särskilda lurer han företagit i dessa 
fjälltrakter, öfvergår han till en specielare franoslällning af ve¬ 
getationens karakker med hänseende till olika regioner och lo¬ 
kaliteter. — Härvid fäster han sig först vid vegetationen på fjäl¬ 
len. Trädgränsen på fjällslullningarne bildas af Betula pube¬ 
scens p glahrata (foliis glabratis, ala seminis latiore = B 4 car- 
paiica Willd. — B, pubescens Ehrh. karakteriseras: fol. ovato- 
rotundatis obtusatis, semine obovalo, ala semiobovata^— B. alba 
Auct.: fol. rhombeis acutatis, semine elliptico, ala semiovali. 
Den sistnämnda har Förf. ingenstädes i'Norge varseblifvit). Björk¬ 
gränsen, som på östsidan af LangfjeJdene i medeltal utgör 3200’, 
på vestsidan 2800’, sänker sig i Folgefonden till 1800’. Vegeta¬ 
tionens öfre gräns vid snölinien öfveisliger sällan 5000’, men 
mot kusten sänker den sig liksom björkgränsen. Fjällvexterna 
förekomma således för det mesta mellan 3000’ och 5000’. Förf. 
antager 4 fjällregioner, hvilka särdeles på Houglefjeld mellan 
Voxlie och Köldal voro tydliga, nemligen: 1. Regionen för Be¬ 
tula natiffi ofta blandad med den ännu djupare gående- Salix 
^lauca^ mellan 3200’—3500’. — 2. En del mindre småbuskar, 
hvilka med hänseende till ymnighelen äro: Vaccinium Myriil- 
lus, Empelrum nigrum, JJehziezia ccerulea. Juniperus iiana, 
Calluna vulgaris. Betula pub, var, Jrulicosa, Vaccin, tiligi- 
nosnm ; gå till 3600’. — 3. De egentliga fjällörternas region 
flån 3600’ till 4400’. — 4. Regionen för Salix herbacea 
✓ 
4400’—4600’. — Han lemnar en förteckning på de af honom 
inom den tredje bland nyssnämnda regioner observerade vexter, 
af hvilka de fiesta sträcka sig ned i dvärgbjörkens region. — 
Denna förletkning, innehållande 108 arter nemligen 52 dikoty- 
ledoner, 23 monokol., 1 cryplog. vascul., IT musci och 9 liche* 
ner, och hvai i vid de sällsyntare är anmärkt den trakt der Förf. 
faun dem, visar att de dikolyledona familjerna, väl ej till nu- 
meräien, men med hänseende till arternas sällskaplighet, slå vi¬ 
da tillbaka för monokotyledonerna (sålunda äro Gnaplial, supi¬ 
num och Sibbaldia procumbens nästan de enda, som bilda cæ- 
spites); högre opp förlora sig småningom äfven Cyperuceæ och 
(Lit.bhi. N:o 4.) 
