‘_>4 
[^'öreteelsen i frâaa är. i t'örbigäende .sagcit, af etl synner¬ 
ligen stort och alldeles särskildt intresse med hänsyn till 
studiet af ärftlighetslagarne hos växterna, grundvalen för 
all rationel växtförädling.» Ehuru iakttagelsemetoden icke 
meddelats, är det tydligt, att här ej är .fråga om den van¬ 
liga pyocoitiska ökningen af vinterhärdiga typer till följd 
af utdöende af mindre vinterhärdiga. Ej heller är menin¬ 
gen den, att den »inneboende variation.stendensen» väck es 
till lif genom ogynsamma växtbetingelser under den tid, då 
äggceller och pollenceller bildas, utan just hos plantorna 
under öfvervintring.stiden, så att hvetesorten, det gäller, blir 
d långt högre grad än eljes uppblandad med en mängd 
nya lifstyj:)er», såsom jag återgaf företeelsen. Jag har .själf 
ännu icke haft tillfälle att experimentellt undersöka förhål¬ 
landet, men jag har ingen anledning att betvifla iakttagel¬ 
sernas riktighet, emedan redan förut flere fall äro kända, 
då latenta egenskaper genom yttre faktorers inverkan kunna 
utlösas, såsom då det är beroende af lif.svilkoren för plan¬ 
tornas utveckling af den tvååriga Dipsaeus s/lvestr/s torsiis 
under deras ungdomsstadium, om den för denna form ut¬ 
märkande egen.skapen skall framträda hos åtmin.stone en 
tredjedel af individen eller hos ingen enda (H. de Ahäes. 
Die Mutation.stheorie II, p. 574). Bortse vi från ba.stard- 
bildningen och den nybildning af typer, som af denna är 
en direkt följd, då ba.starden »mendlar» sig, eller då af den¬ 
samma en ny art direkt uppstår, så torde knappt något 
säkert .stöd hnnas för den hypotesen, att nyn t^^per alltid 
skulle leda .sitt ursprung tillbaka till de könliga plasma¬ 
kroppar, hvarur de upp.stätt genom befruktningen. Då en 
ny typ från sitt första uppträdande är kon.stant, så .synes 
det antagandet sannolikare, att typförändringen egt rum 
för.st efter befruktningen, såsom under embryots utbildning 
eller senare. Ett sådant antagande har åtminstone ett stöd 
i den tydligt vegetativa mutationen, äfven »knoppvariation» 
kallad, en beteckning, som icke alltid är träffande, då man 
någon gång kan finna typförändring för.st hos det fram- 
