Körekomst af arter, som intaga en bastards mellan- 
ställnina' mellan tvänne andra arter, så att de med större 
eller mindre sannolikhet kunnat beteknas som hybridogena, 
har sedan länge varit känd. Man kan i denna fråga gå 
tillbaka ända till Linné, som betecknade S. feui 2 ica{\^.)¥v. 
som »Moiy/ arhov c Cvatcego Aria ß et Sorbo Aiicuparia, 
sed speciem distiactam propagaiîs» V- Med Aria ß förstod 
Linné Sorbas scaadica (L.) Fr.-). Om denna art utb\"tes 
mot någon af de två skandinaviska subspecies af S. aria (L.- 
coll. t. ex. 5. obtusifolia (DC.) Hedl.-g, så har den Linné- 
anska tolkningen sannolikhet för sig. 
Efter Linnés tid är det fönst i senare hälften af 1800- 
talet, som den ene forskaren efter den andre vid ett ingå¬ 
ende studium af något växtslägte kommit till resultat, som 
leda till antagande af artbildning ur bastarder mellan äldre 
arter. Stort uppseende har uppkam.sten af de talrika Tulipa- 
arterna i södra Frankrike och Italien väckt. Största delen 
af de t. ex. omkring .städerna Florenz och Bologna före¬ 
kommande Tulpan-arterna lära hafva tillkommit efter 1820. 
\hd denna relativt'ha.stiga artbildning har korsningen .spelat 
en framstående rol S- Bland andra slägten innehållande 
förmodade h^^bridogena arter må nämnas: Rabas (Focke 
b Linné, Sp. pl. ed. 2, pag. 684. 
Enligt de på Wiener-kongressen 1905 antagna reglerna 
lor växtnamn skall 5. scaiidica egentligen heta S. biterniedia Ehrh. 
Det välbekanta artnamnet scandica kan dock aldrig föranleda 
någon förvexling, och af det skälet har jag användt detsamma. 
S. obtnsifolia förekommer hiifvudsakligen i södra Norge 
och torde knappt finnas odlad ens i någon botanisk trädgård. 1 
Ascherson und Græbner, Synopsis VI; 2, s. 96 omnämnes en »Sor- 
htis obtnsifolia Hedl.*, som skulle förekomma här och hvar i de 
tyska trädgårdarne och härstamma från sydliga Sverige. Då bla¬ 
den angifvas vara trubbsågade, synes det tvifvelaktigt, att här 
åsyftade odlade växt är någon Sorbus. S. obtusifolia har ovan¬ 
ligt långt tillspetsade sågtänder till skilnad från S. salicifolia (Myr.). 
Den sistnämnda är den enda subsp. af S. aria coll., som före¬ 
kommer i sydliga .Sverige (Kullen i Skåne), om man bortser från 
den sällsynta förekomsten af S. obtusifolia på^ Lilla Karlsö och 
Gotland, där äfven S. salicifolia är vanligast. 
■*) Levier, Néotulipes et paléotulipes, Malpighia VIH (1894), 
sid. 401. Solms-Laubach, Weizen und ä'ulpen und deren Ge¬ 
schichte. 1899. 
