112 
och vuxit på platser med lös, glest bevuxen jordmån. 
Sådana äro emellertid i låglandet numera ytterst sällan 
opåverkade af kulturen och ha ej mer sin ursprungliga 
vegetation qvar. Det förtjenar äfven att framhållas, att 
Tussilago i Lule Lappmark uteslutande förekommer i 
fjällen, icke inom odlingsområdet. Den nyss nämnde för¬ 
fattaren har äfven gjort några iakttagelser om hur Tus¬ 
silago och några andra växter komma upp genom ännu 
qvarliggande snötäcke med sina inflorescensskott. Detta 
är ett förhållande, som man i fjällen och än mera i ark¬ 
tiska trakter ofta kan iakttaga hos växter med snabb ut¬ 
veckling af föregående år anlagda skott, men Hande- 
g a ar ds tydning af förloppet håller icke streck. Att väx¬ 
ten rent mekaniskt skulle kunna bana sig väg genom 
kornig snö eller is, är ju ej gerna tänkbart, och ej hel¬ 
ler spelar det af densamma afgifna värmet någon nämn¬ 
värd rol. Redan för att växtens lifsverksamhet skall be¬ 
gynna fordras ju en temperatur öfver 0°, och denna upp¬ 
nås genom det solvärme, som absorberas genom snön. 
Det är det genom ett tunnt snötäcke strålande solvärme, som 
absorberas af ett mörkt underlag, som åstadkommer ut- 
smältning af en hålighet öfver hvarje uppstickande före¬ 
mål, följaktligen också öfver ett växande skott, och banar 
väg för detta upp öfver snötäckets yta. En sådan un¬ 
dersmältning af snötäcket (liksom af is) eger rum äfven 
öfver växter, som ännu ej upptagit sin lifsverksamhet, 
och likaledes öfver litlösa föremål såsom trästycken, stenar 
o. s. V. I Ellesmereland har jag ofta på våren sett snö¬ 
täcket på detta sätt undersmält på stora sträckor, och 
bröts det ned på någon punkt, kunde hela qvadratmeter 
störta ned. Tog man upp én af dessa nedfallna snö¬ 
plattor, fann man att dess undre yta rätt tydligt återgaf 
underlagets form. 
Lund, mars 1907. 
