113 
Om lîfstyper och individuell variation. 
Af Herman Nilsson — Ehle. 
Genom förädlingsarbetena med sädesslagen på Svalöf 
har, såsom H. de Vries framhållit^), påvisats, att dessa ut¬ 
göras af en mycket större mångfald sjelfständiga, ärftliga 
former än man förut förmodat Visserligen var det ju förut 
nog kändt, hvilken utomordentlig mångfald af former, »varie¬ 
teter», »raser», »sorter», som kännetecknade sädesslagen 
såväl som andra kulturväxter, men att dessa sinsemellan 
ofta mycket olika och väl karakteriserade sorter, t. ex. olika 
gamla s. k. landtsorter, å sin sida kunde upplösas i ännu 
lägre botaniska enheter, var en sak, som, om än i enstaka 
fall iakttagen och framhållen redan förut, likvisst på Svalöf 
i början af och under loppet af 1890-talet genom undersök¬ 
ningar öfver allahanda slags botaniska karakterer hos olika 
individer i de gamla sorterna och genom jemförelse mellan 
dessa individers isolerade afkomma blef i betydligt större 
omfattning konstaterad hos de olika sädesslagen än tillförene. 
På detta sätt undersöktes efter hand allt flera af de gamla 
förefintliga sorterna, och ur hvar och en, som visade sig 
olikformig, särskildes flera eller färre småformer (hos hafre 
ofta ett 20—30-tal eller ännu flera ur hvarje), hvilka vid fort¬ 
satt odling årligen kunde väl skiljas från hvarandra. Sedan 
förf. år 1900 öfvertog arbetena med hafre, hafva hos detta 
sädesslag undersökningar af berörda slag hufvudsakligen 
omfattat gamla svenska landtsorter, bland hvilka somliga 
visat stor mångformighet. Af Dalarnes landthafre hafva 
sålunda åtminstone 50 olika former hittills kunnat särskiljas. 
Sammanlagdt hafva sålunda ur de talrika olika gamla sor¬ 
ter af inhemskt eller utländskt ursprung, som under årens 
lopp undersökts, särskilts hundratals olika »pedigreesorter» 
(d. V. s. sorter härstammande från en ursprungsindivid). 
Die Svalöfer Metode zur ^^eredelung landwirtschaftlicher 
Kulturgewächse und ihre Bedeutung für die Selektions theorie. 
Archiv für Rassen- und Gesellschafts-Biologie III, 1906, p. 325. 
Bot. Not. 19Ö7. 8 
