123 
Någon hänsyn till de vegetativa delarnes eller vippans egen¬ 
skaper behöfver sålunda ej tagas för att skilja 46 från föl¬ 
jande nummer, ehuru olikheter äfven i dessa afseenden som 
vanligt finnas. 
På samma sätt som nu omnämnts kunna de flesta så¬ 
väl hvit- som gulkorniga nummer lätt skildas från hvarandra. 
Närstående hvarandra äro dock 10 och 17; dock har den 
senare längre kärna och lägre strå. 20 är mycket lik 3, 
men skild genom borstigjietsfreqvensen. 22 är karakteris¬ 
tisk genom ovanligt starkt utvecklad, spetsig kallus. 31 
och 32 stå hvarandra mycket nära, dock har den senare 
svagare strå, något tidigare vippgång samt något starkare 
hårknippen på kallus. 50 och 51 äro till kärnan mycket lika 
hvarandra, men den förra har lägre, gröfre strå, styfgre- 
nigare vippa. 
Bland de gulkorniga numren äro 63 och 67 hvarandra 
mest lika, dock har den senare utom större borstighets- 
freqvens och starkare behåring på kallus äfven något mera 
sluten kärna. 
Anlag för trekorniga småax framträdde år 1906 föga; 
dock visade fjorton nummer tydliga anlag för trekornighet, 
särskildt 43, 56 och 64. N:r 10 visade omvändt särdeles många 
enkorniga småax. Tvenne nummer voro karakteristiska 
och afvikande från alla andra genom ensidig vippa (24, 43). 
Undersökningen har alltså visat, att knappast något 
af de 72 numren kan anses identiskt med något annat, och 
högst sannolikt är, att samtliga de 72 utan urval uttagna 
plantorna ur den gamla sorten, »populationen», utgöra olika 
lifstyper, som äro hvarandra mer eller mindre närstående. 
På försöksfälten förefunnos samma år på olika par¬ 
celler utsådda 36 utan urval uttagna plantor af Propsteier- 
hafre från Halland, och af dessa syntes de 35 med säkerhet 
representera sjelfständiga, från hvarandra skilda lifstyper, 
under det att endast 1 föreföll identisk med någon annan. 
Då den halländska Propsteierhafren som population betrak¬ 
tad, d. V. s. till sin genomsnittstyp, nära öfverensstämmer m(‘d 
