156 
f* 
synes det oss nödvändigt att, då man uppfattar växten som 
art, artnamnet >^mediiim» bibehålies, och ej något nytt bildas, 
samt att ^yrufescens» föres som var. till »rnediuni». — Eget 
är att se, huru olika skilda förff. framställt proportionerna 
af ståndarnes olika delar hos nämnda 3 arter. N. J. Anders¬ 
son framhåller huru många gånger knappame äro kortare 
än strängarne. Krok och Almqvist omtala huru många 
gånger knapparne äro längre än breda. Lindb. f. anger 
knapparnes längd (i torrt tillstånd) i mm. — Utg.) 
134. I Europa lär icke finnas den äkta Carex pedifov- 
mis C. A. Meyer, hvarför C. rhisodes Blytt Enuni. pl. Christ, 
i stället godkännes som underart af pediformis. 
221. Med den här utdelade Rammadus auricomus L. 
V. fallax Wimm. anses R. auricomus X cassubicus Neum. 
Sv. Fl. vara identisk, i synnerhet som R. cassubicus är säll¬ 
synt i Finland, men nämnda var. ej. (Där hybriden är 
iakttagen i Sverige, tro vi däremot vanligen de båda arterna 
iakttagits. — Utg.) 
348. Euphrasia Reuteri Wettst. anses af Lindb. f. som 
egen art. Sjm.: E. stricta X curta? Wettst.; E. stricta v. 
pilifera Kihlm. 
354. Euphrasia f cunica Kihlm. kallas E. hirtclla ]orå. 
V. femiica (Kihlm.) Lindb. f. 
' 383. Imda salicina L. v. subhirta C. A. Mey. förekom¬ 
mer i östra delen i Finland och a glabra Beck i västra. 
(Hos a äro de nedre bladen sällan på medelnerven försedda 
med glesa och .sträfva hår. Hos v. subhirta finnas hår såväl 
på stjälkens nedre del som på de nedre bladens nerver. 
Då hårigheten hos svenska ex. anföres som varierande, 
hafva vi undersökt ex. i Lunds univ. herb, och funnit ex., 
som enl. beskrifningen kunnat räknas till v. subhirta, från 
Resmo, Vickleby alvar och Köpings tall å Öland samt Heide 
på Gotland, men dessutom äfven från Uddekulla i Yslig s:n 
i Halland, Götlunda i Nerike, Sala i Västm., Omberg i Ög., 
Mösseberg och Kinnekulle i Vg. samt Belteberga, Näsbv- 
