170 
uti Bergianska trädgården odlade former af D. lutea från 
olika trakter af Europa befans den svenska formen, såväl 
hvad blommornas storlek och färg, som habitus i öfrigt be¬ 
träffar, mest öfverensstämma med formen från Sydryssland. 
Beskrifning af den svenska formen, enligt lefvande 
exemplar: 
Från en kraftig rotstock utgå en, ofta 2—3 glatta, ned¬ 
till tätbladiga, 30—80 cm., vanligen 50—60 cm. höga stjelkar. 
De spiralformigt stälda, i storlek likformigt aftagande, oskaf- 
tade bladen äro lancettlikt elliptiska, naggtandade, på öfre 
sidan mörkgröna, glatta, på den undre ljusare, och der, 
samt i kanterna glest småhåriga. Genom den på undersi¬ 
dan synnerligen kraftigt framträdande medelnerven göra 
de nedre bladen intryck af att vara något rännformiga. 
Blommorna, på intill 5 m. m. långa skaft, sitta uti en 
ensidig, mycket mångblommig klase, ända upp till spetsen 
stödda af högblad. 
Blomkronan rörformig, 15—20 m. m. lång, på undre 
sidan utvidgad, obetydligt sammandragen mot öppningen, 
otydligt läppformig. 
Inuti, mest på undre läppen långhårig, i kanten kort 
glandelhårig. 
Utvändigt, i synnerhet på öfre läppen ± försedd med 
korta, blott med lup tydligt synbara, mot blomkronans kan¬ 
ter i antal tilltagande glandelhår. 
Kronblad hvitgula. 
Foder nästan till basen likformigt 5-klufvet; foderfli- 
kar på kanterna och i spetsarne glest glandelhåriga. 
Kapsel tätt och kort glandelhårig. 
Vid en jemförelse mellan nu lemnade beskrifning och 
såväl äldre som yngre författares beskrifningar synes det 
som skulle den svenska formen skilja sig från den sydligare 
förekommande derigenom att blomkronan utvändigt är mer 
eller mindre glandulös. (Ett undantag bildar B. v. Alanna- 
getta, som uti Fl. v. Nieder-Oesterreich (1893) om Digitalis 
lutea anför: »Krone gegen den Saum drüsig».) 
I 
