175 
öfre hålkQällens biliang likna mera dem hos C. Jacea 
V. lacera Koch, men aro något mera utdragna och 
nästan platta. -— Ytterlighetsformer äro: 
f. subjacea n. f. : appendices squamarum, infi¬ 
mis exceptis, latæ, irregulariter pectinato-laceræ, in 
apicem 3—5-furcatam brevem productæ, interiores con¬ 
ea væ; folia angustiora; 
f. suboxylepis n. f.: appendices squamarum 
elongatæ, paullo latiores quam apud C. oxylepidem^ 
margine inter deutes longos flexuosos hinc inde con¬ 
cretos integræ vel paullo incisæ, apice recurvae ; folia 
latiora. 
Bland de intermediära formerna af hybriden 
finnas sådana, som hafva hålkfjällens bihang korta, 
nästan liksidigt triangulära, och det är antagligt, 
att just sådana ex. hafva varit orsaken till, att 
växten från början tydts såsom en C. nigrescens Wil Id. 
Ett exemplar i L. B. M. från Sk. Toppeladu- 
gård, 31 juli 1906, leg. Robert Larsson (nom. C. 
Jacea f. lacera) torde äfven höra till C. Jacea X w^a- 
cr opt il 071. 
Då jag hösten 1906 granskade det gamla Centau- 
^•e<^-beståndet vid Lund., kunde jag ej finna något 
exemplar, som öfverensstämde med den förut där in¬ 
samlade C. oxglepis^ hvilken redan på 1880-talet sy¬ 
nes hafva försvunnit. Däremot påträffade jag — 
jämte ett par ex. af C. Jacea — ett större antal sins 
emellan olika former af C. Jacea X oxylepis.^ hvilka 
synas vara fullt fertila eller åtminstone visa mycket 
ringa minskning i fröutbildningen och sålunda kunna 
fortplanta sig, oaktadt den ena af arterna för länge 
sedan gått ut. 
Några hundra meter från den ursprungliga loka¬ 
len fann jag ett stånd af /. suboxylepis.^ som skilde 
sig från de öfriga genom betydligt bredare blad och 
mindre hålkar, men för öfrigt gaf intryck af att kunna 
härstamma från det förut kända beståndet. 
