184 
på svenska. Äfven några Linnéanska Salices i herbarierna 
i Uppsala och Stockholm har förf. granskat. 
De båda salixplanscherna i Linnés Flora lapponica äro 
här för bekvämlighetetens skull meddelade i reproduktion. 
Dessutom meddelas en utredning öfver hybridkom¬ 
plexen af de små fjällvidena i Hartmans och Blytts tloror 
samt en lista Öfver 25 uppgifna, men obefintliga hybrider. 
I slutet kommer följande: 
Promemoria vid studiet af Salixarterna. 
»1. Pollen hafva hufvudformerna enligt Wie hur a 
ganska godt, minst c: a 95 proc. öfverhufvudtaget, hvaremot 
hybriderna hafva mer eller mindre dåligt.» 
»2. St ån darne lämna ypperliga skiljemärken, lämp¬ 
liga icke blott till indelningsgrund för tvenne eller trenne 
hufvudkomplexer af Salices, med fria eller sammanväxta, 
med två eller flere (3—5) strängar, utan äfven som karakte¬ 
ristiska kännetecken närstående arter emellan genom strän- 
garnes glatthet eller hårighet vid basen (filamenta basi gla¬ 
berrima eller filamenta basi pilosa). Härigenom skiljes 
lätt t. ex. S. nigricans Sm. med vid basen håriga strängar 
från S. phylicifolia L. som har dem glatta, såsom först är 
nämndt, S. glauca med vid basen mycket håriga från S. 
arctica Pali, och från 5. Lapponum L. med alldeles glatta 
strängar. — Vid basen håriga strängar hafva S. ptirpurea 
L., vS. incana L., S. triandra L., S. alba L., S. fragilis L., 
vS. pentandra L., (5. caprea L. undantagsvis och obetydligt, 
t. ex. den nordliga formen, annars glattsträngad), S. cinerea 
L., S. aiirita L., S. nigricans Sm., 5. glauca L., S. niyrsinites 
L. och vS. reticidata L. De öfriga arterna hafva strängarna 
totalt glatta utom S. rosrnarinifolia L., hos hvilken jag nå¬ 
gon gång påträffat strängar litet håriga vid basen. Den 
sistnämnda arten torde böra studeras ytterligare i detta 
afseende. Färgen på strängarna är i allmänhet ljus, hos 
vS. myrsinites purpurröd. 
»3. Nektarierna, liksom strängarna, negligeras i 
allmänhet, oaktadt de i många fall erbjuda förträfflig led- 
