graphiska utbredningen företer svårigheter, antaga att land¬ 
sträckor, hvilka i förra lider förenade nu åtskiljda länder, 
hafva sjunkit (Canalen, Medelhafvet o. s. v.). Men man 
kan utan svårighet inse, huru otillräckliga dessa medel 
äro, när man betänker, att mångfaldiga växtarter äro ge¬ 
mensamma för Alperna och Pyreneerna pä den ena sidan, 
de Skandinaviska och de Skottska bergen pä den andra, 
utan att de finnas på de mellanliggande slätterna eller 
lägre bergen; att Islands Flora nästan är densamma som 
Skandinaviens fjellflora; att Europa och Nord-Amerika, i 
synnerhet i de nordligare trakterna, hafva åtskilliga växter 
gemensamma, hvilka ej blifvit öfverförda af menniskorna; 
ännu större, ja till omöjlighet gränsande svårigheter för 
en sådan förklaring uppstå, da vi veta, att vid Maghellan- 
sundet och på Falklands-öarne framkomma arter, som 
höra till den aretiska polarfloran, t. ex. Phleum alpinunif 
Erigeron alpinum, att pä Nya Holland och Van Diemens 
land samt Nya Zeeland förekomma åtskilliga europeiska 
växter, som ej finnas i de mellanliggande tropiska län¬ 
derna och ej heller kunna antagas hafva blifvit öfverförda; 
i synnerhet gäller detta om åtskilliga sött-vatlen-växter, 
såsom Glyceria fluitans, Phragmites communis, Alisma Plan¬ 
tago, flera Lemna- och 5cfrpws-arter, Typha, Air a flexuosa. 
Uppgifterna om de växter, som äro gemensamma för 
de aretiska och antaretiska länderna, äro ej från den äldre 
tiden, då man ej åtskiljde arterna sä minutiöst som nu, 
utan de allra nyaste undersökningarne, särdeles af Dr 
Ho oker på den engelska Sydpols-expeditionen, hafva 
både bestyrkt de äldre exemplen och förökat dem med 
nya. Ännu större blir antalet af sådane gemensamma 
växter, då vi äfven fästa afseende på de blom- och blad¬ 
lösa växterna (Cryptogamerna); dessa erbjuda mångfaldiga 
exempel på arter, som äro gemensamma för de aflägsnaste 
trakter, ulan alt förekomma i de mellanliggande länderna; 
och dock gifves intet skäl till alt antaga, det dessa slags 
växter skulle med större lätthet vara i stånd alt vandra, 
bvaremot det är lätt begripligt att de enklare organis¬ 
merna skulle snarare kunna sjelfsländigt framkomma pä 
flera ställen. Ej heller finner man spår derlill alt växter, 
hvilkas frukter eller frön göra dem mera passande för 
öfverflytlningar, äro mera allmänt gemensamma för aflägsna 
