51 
Castilleja pallida Kunlh äger en vidlöftig utbredning öfver hela 
Siberien, Davurien och V. Nord-Amerika; Bartsia alpina deremot går 
icke längre i öster än till Samojedernas land. Af Odoniites rubra 
Pers. skiljas icke ens såsom varieter de Reichenbachska verna och 
serotina ; de äro spridda från Österbotten till Kaukasien och i öster 
till Irkutzk och Altai. Slagtet Euphrasia eger blott en art: offici- 
nalisy under hvilken varieteterna latifolia (glanduloso-villosa, foliis 
inferioribus lato-ovatis v. suborbiculato-ellipticis), vulgaris y mollis, 
minima och salis bur g ens is (foliis oblongo-lanceolatis linearibusve) 
uppföras. Till Rhinanlhus Crista galli föres Rh. minor såsom 
alldeles synonym, ehuruväl det är bekant, att de ej allenast ega con- 
stanta och synnerligen framstående karakterer, utan ock bestämdt 
olika växtgeographiska utbredning. Slägtet Per/iczz/aWs är bearbetadt 
af B un ge och innefattar 60 arter, hvaribland alla de hos oss före¬ 
kommande, utom P. Oederi. P. lapponica går ända till Kamschatka 
och finnes äfven i Kaukasien, P. palustris går ej långt i söder, men 
till Nord-Amerika i öster, P. sylvaiica finnes blott i Östersjöprovin¬ 
serna och i Volhynien, P. hirsuta genom arktiska Siberien till Lena 
samt på Novaja Semlia; P. flammea är en rent lappsk växt; P. Scep¬ 
trum är likaledes mera nordlig. I atseende på uppgifterna om de 
nordligare delarne af ryska Lappmarken anföres ständigt Fellmans i 
8:de tornen af Bulletin de la Sociélé imperiale des Naluralistes de 
Moscou införde catalog öfver de vid Kola samlade växterna, ett arbete, 
sorn uppenbart lider af en stor mängd oriktiga och missledande upp¬ 
gifter, och hvilket derföre borde med mera varsamhet begagnas. — 
Familjen Orobanchece utgöres af sl. Phelipæa Tournef. med VZ, 
Orobanche med 28 samt Boschnialcia C. A. M., Lathrcea och Ano~ 
plantJiiis Endl. med hvardera en art. — Familjen Labiaiæ^ hvaraf 
den Tyska floran eger 101 arter och den Skandinaviska (enligt samma 
art-begränsning) 50, representeras inorn ryska florans vidsträckta om¬ 
råde af 226 arter, fördelade i 41 slagteri. Slägtet Mentha är behand- 
ladt på ett sätt, i enlighet med Benthains framställning i Decandolles 
Prodromus, som ingalunda är egnadt att utreda den invecklade syno- 
nyrwien. Prof. Fries’ bearbetning synes Ledebour ej med omsorg 
hafva begagnat; af M. sativa^ gentilis och rubra i vår mening är 
intet spår, så fraint ej Författaren uppfört dem såsom varieteter af 
M. arvensis, hvilken ensarn utgör slägtets andra afdelning, i motsats 
mot M, terminales. M. lapponica, som dock utan minsta tvifvel är 
en högst obetydlig och lokal form, framstäiles derernot såsom egen art! 
Thymus Chamædrys skiljes ej såsom art från Th. Serpyllum ; den 
förekommer i medlersta, och sydligare provinserna samt i Caucasien. 
Thymus Acinos och Clinopodium föras båda till sl. Calaminiha. 
Slägtet Salcia uppträder med 23 arter; Nepeta\rAr %\ arter, iV. Gle- 
choma inberäknad. Dracocephalum 4hymiflorum är en ej blott i 
medlersta och sydliga Ryssland samt Caucasien, utan ock i Ural-och 
Altai-Siberien utspridd växt, likasom D. Ruyschiana, hvilken är 
ännu allmännare och går längre upp i norr. Stachys alpina är 
funnen ej allenast vid Petersburg, utan ock i Caucasien. Stachys 
