163 
hvar sin sida ytterligare tvenne, af hvilka stundom rygg- 
costans ena eller begge blifva fullt utvecklade och såle¬ 
des gifva nöten ett 9—10 hörnigt utseende. Slutligen 
meddelas den iakttagelsen alt stipellerna oftast saknas, 
och alt blomningens olikheter bero af stationen och laget. 
— Ranunculus nemorosus DC. uppföres såsom varietet lill 
R, polyanthemos och Förf. anser såsom de enda constanla 
skiljemärken mellan R. acris och polyanthemos, att den 
sednare har fårade blomskaft och borsthårigt fruktfäste. — 
Slägtet Batrachium erkännes, och äger 5:ne arter: B. 
aquatile L., [b. ternatum = R. Petiveri /S majus Koch = 
R. tripartitus Nolle = R. Baudotii Döll., c. capillaceum = 
R. capillaceus Thuill., Goss. & Germ., d. succulentum = 
R. cæspitosus Thuill., Goss. & Geroi. = R. minutus Döll.) 
B. circinatum Sibth och. B. fluitans' Lsm. — För Bar- 
barea arcuata Reich. har De Candolles äldre namn R. 
rica antagits. Arabis sagittata föres såsom varietet till A. 
hirsuta.' Vid slägtet Camelina anser Förf. alt Wallroths 
bestämning af hithörande arter är den mest tillfredsstäl¬ 
lande, upptager derföre C. microcarpa Andrz. (C. sylvestris 
Wallr.), C. sativa Crantz och C. dentata Pers., och an¬ 
märker, att den första af dessa är den i norra Tyskland 
allmännaste arten, och alldeles icke öfvergår i C. sativa, 
hvilket deremot troligen är förhållandet med C. dentata. 
Förf. citerar af Fries’ arbeten blott Mant. I.; det synes 
som vore den i Mant. III lemnade framställning af delta 
slägle honom alldeles obekant. — Viola collina Bess. upp¬ 
tages såsom var. af V. hirta med antydning, att den i 
bladform och habitus högeligen närmar sig till V. odorata 
och troligen är en bastardbildning af denna och V. hirta. 
V. sylvestris * (med var. Riviniana och sepium), V. 
arenaria DC. och V. canina (med vårr. collina, sabuletorum 
och lucorum) erkännas såsom verkligt skiljda arler, medan 
under species— namnet V. lactea sammanföras V. strida 
Koch. Hornem. (= V. Ruppii Reich. = V. montana L.!), 
V. pratensis Koch (= V. persicifolia Schreb. sec. Meyer) 
och F. elatior Fries. Jemte det Förf. erkänner sig 
genom långvarig odling af F. lancifolia Thore hafva kom¬ 
mit till den öfvertygelsen, att deh omisskänneligen är en 
sandform af F. lactea, yttrar han sin förmodan, att fort- 
