179 
historia måste all bestämning af naturens väsende grunda 
sig; man löper annars fara att förena hvad som är olika 
eller skilja del, som i grunden är ett och detsamma. 
' Redan Linné, hvilken ej kunde undgå att inse de 
s. k. appendikulära delarnes yttre likhet, anmärkte att 
alla dessa )d3ihang» voro antingen blad eller metamorphoser 
af blad. Med sin benägenhet att för allt uppsöka och 
framställa förklaringsgrunder, härledde han dessa skiljda 
bladdelars ursprung från stammens särskiidta lager och 
antog att det första årets blad (eller de verkliga bladen) 
jemte det andra årets (bracteerna) och det tredjes (foder¬ 
bladen) utgingo från barken, det fjerde årets blad (kron¬ 
bladen) från bastet, det femte årets (ståndarne) från veden^ 
och slutligen det sjettes (fruktbladen, carpella) från mär¬ 
gen. Så ingeniös denna tbeori an är, så klarligen visar 
den dock att den store mannen väl insett dessa organers 
nära likhet, men ingalunda förklarat deras ursprung. 
Likasom Linné utgick äfven Goethe blott från 
åskådning af det yttre och utvecklade närmare och plau- 
siblare huruledes alla de appendikulära organerna voro 
med hvarandra beslägtade, och framställde dervid huru¬ 
ledes det ena uppstod af det andra, eller att ett visst 
primitivt blad småningom, genom contraction och expan¬ 
sion, likasom förändrade sig i de mest olika former. — 
Genom dessa båda naturforskares framställningar blef så¬ 
ledes läran om bladdelarnes enhet och förhållande till 
en aXel hos växterna antagen; men hvad det primitiva 
bladet är, huru det uppstår och hvarigenom det skiljer 
sig från stammen, detta har man ej undersökt, blott sagt: 
blad är en appendikulär del till axeln. 
Ett försök att physiologiskt närmare bestämma olik¬ 
heten mellan de tvenne organtyperna har S c hl eiden 
gjort. Han säger sig neml. alltid hafva iakttagit, alt axeln 
finnes till före bladen och att dessa alltid, såväl i hvarje 
knopp som i sjelfva embryo, utgå från axelns sida, un¬ 
der dess spels; ty embryo är i början conformt och cy¬ 
lindriskt, samt utbildar först sedermera under sin spets 
smä knölar, antingen två motsatta eller en ringformig, och 
det är dessa, som småningom tilltaga till form af blad. 
Axeln tillväxer in infinitum, rnen de appendikulära delarne 
