180 
äro både till form och tillväxt bestämde. — Af samma 
tanke är i bufvudsaken E. v. Mercklin, ehuru den nå¬ 
got modificeras genom det erkännandet, att hvarken i 
knopparne eller i embryo någon axel finnes ofvan bladen 
eller cotyledonerna, om ej en punkt, som snarare tänkes 
än observeras. 
Å den andra sidan har den mening blifvit framställd, 
^ att växten är hopfogad af vissa individuella, sins emellan 
lika delar, hvarje ägande förmågan af alla vilala förrätt¬ 
ningar. Tillväxandet sker, enligt denna åsigt, ej genom 
en förlängning af axeln och de appendikulära delarnes 
utbildning derifrån, utan derigenom, att beständigt nya 
sjelfständiga delar fogas ofvan hvarandra. Axeln är så¬ 
ledes ej en enda, som uppbär många blad, utan sam¬ 
mansatt af lika mänga delar som den uppbär blad. Denna 
hypothes tillhör C. H. Schultz, som kallar dessa sär- 
skildta delar anaphyta^ och således nekar växten vara en 
individ, hvilket åter hvarje anaphyton är. Men äfven 
Schultz antager skillnaden mellan axel och blad, ehuru 
mera till formen än beskaffenheten. 
Slutligen gifvas några forskare, hvilka alldeles icke 
antaga en sådan skillnad, utan anse stammen blott sam¬ 
mansatt eller åtminstone frambragt af blad. C. Fr. Wolff 
var den förste, som framställde denna åsigt. Han visar, 
att alla växtens delar uppstå af en närande • saft, som be¬ 
finner sig i mer eller mindre condenseradt tillslånd; der 
den hastigt framflödar utvidgar den sina blåsor (bullulæ) 
till kärl, der den stadiiar af sin egen mäktighet bildar den 
nästan klotrunda celler; i stjelkens öfversta s>pets (hvilken 
han kallar »punctum vegetationis») utgjutes denna saft 
mellan de nyaste bladen och der bildas beständigt nya 
blad, hvilka sammanhopade constituera sjelfva stammen 
(denna är föreningen af alla bladskaften); stammen till¬ 
växer således ej beständigt och före bladen, utan dess 
leder bildas periodiskt samtidigt med bladen, af hvilka 
den således är sammansatt eller frambragt. — Äfven E. 
Meyer biträder denna åsigt, hvilken han ytterligare ut¬ 
fört genom att förklara växternas stammar och grenar 
vara sammansättningen af de i hvarandra stuckna neder¬ 
sta bladdelarne (— bladet består nemligen, enl. Meyer, 
I 
