200 
aconitifolius, Gentiana asclepiadea, Hieracium prenantlioides, 
Crepis grandiflora, Veratrum album, Aconitum Napellus 
Wimmer ulofvar docl< ingalunda detta sätt att fabricera mellanfor¬ 
mer, och derigenom innebära hans uppgifter all den sanning och 
trovärdighet, till följe hvaraf frågan om hybriditeter bland Salices, så¬ 
som den af honom behandlas, ej får med tvifvel skjutas åt sidan. — 
Att således det gifves i Schlesien, likasom troligen allestädes, en massa 
dylika mellanformer, är ett faktum, lika visst som det, att de ej äro 
några få, enstaka företeelser, nog obetydliga lÖr att ej tagas med i 
räkningen. Wimmer uppräknar nu (i »Bericht iieber die Verhand- 
lungen der botanischen Section im Jahre 1849») jemnt 50 hybrider, 
hvaraf det öfvervägande största antalet af honom sjelf är funnet i Schle¬ 
sien. De arter, hvilka här allmännast förekomma, äro: S. pentandra, 
fragilis, alba, amygdalina, viminalis, lanceolata, Smithiana, Caprea, 
cinerea, aurita, silesiaca och purpurea, således med få undantag nä¬ 
stan alla arter, hvilka för det mesta äro föremål för odling och till 
följd deraf misshandling (neml. att topphuggas, böjas, planteras på 
ursprungligen otjenlig mark o. s. v.). Några af dessa, t. ex. S. pur¬ 
purea och amygdalina samt silesiaca i fjellregionerna, uppträda i 
oerhörda massor, bestämma ofta en hel nejds physiognomi och in¬ 
verka, så att säga, skenbart äfven på sina grannar. Mig åtminstone 
ville det synas som kunde man rätt väl märka, att växter, framför 
allt pilbuskarne (i likhet med hvad man inom den öfriga organiska 
verlden och ej minst bland menniskorna sjelfva finner), mottaga in¬ 
tryck af sin omgifning, nog verksamt att synas äfven i det yttre. När 
t. ex. Salix glauca tränger sig in bland S. pJiylicoe folia., der denna 
längs flodstränderna i Lappland bildar sina vidsträckta alleer, blifva 
dess blad mer eller mindre grönglänsande och få en fastare consistens; 
i sumpmarkerna omgifven af S. nigricans synes den alltid med mera 
knutig grenbyggnad samt tunnare och gråludnare blad; på fjellslutt- 
ningarne och invid S. lanata., som der frodas i stora massor, glänsa 
bladen af silfver-ludd, och slutligen uppe på fjellplatåerna, der af 
Pilar den dunkeltgröna S. myrsinites bäst trifves, förekommer S* 
glauca oftast under den slutligen svartnande formen, som beskrifvits 
såsom S. glauca * pullata. Jag ville härmed antyda möjligheten af 
att S. silesiaca, vimhialis, Caprea, repens och incana jemte flera 
kunna, då ett och annat exemplar af'dem (ty det hörer naturligtvis 
till hybridernas natur att förekomma ytterst enstaka, för såvidt som 
de ej genom plantering mångfaldigat sig) trängt sig in mellan S. pur¬ 
purea, som längs bäckarna förekommer i största ymnighet, i sitt yttre 
af denna erhålla något slägttycke, utan att hafva alstrats genom verk¬ 
lig hybridisation. Delta är ock en supposition, lika mycket som hy- 
briditetsåsiglen, hvilken på sin höjd ännu kan gälla något såsom en 
anticipation af ett förhållande, hvars riktighet direkta rön måste be- 
stryka. Prof. Wimmer medgifver också sjelf det oafgjorda i den ifiå- 
gavarande läran, inser huru lätt den kan af beqvämligheten begag- 
