skapetis pkythographiska del. Referalerna eller notiserna 
samt uUlragen aro konstruerade i enlighet med samma 
princip, som förf. alltid sökt följa, nernl. afseende på 
Svenska botanister och den Svenska Floran. De obetyd¬ 
liga anmärkningar, vi här och der skulle kunna göia, för¬ 
falla naturligtvis för de obestridliga förtjerisler, dem lörfis 
arbetsamhel och opartiskhet i dessa arbeten nedlägger. 
Deremot kunna vi ej och tilltro oss ej äga rättig¬ 
het att undertrycka vår smärtsamma förvåning vid genom¬ 
ögnandet af det blad, hvilket förf. funnit godt att under 
den tvetydiga och lindrigast sagdt oförklarliga benämnin¬ 
gen »Inledning» förulskicka sina embets-beiättelser. 
Den innefattar neniligen hufvudsakligen och nästan 
uteslutande en klagan öfver förmodad ringaktning inOm 
egna landamären, och utgör således en förebråelse ej al¬ 
lenast mot snart sagdt samteliga den botaniska vetenska¬ 
pens idkare i fäderneslandet, utan uppenbarligen och huf¬ 
vudsakligen mot oss, såsom de, hvilka ägt och pä de 
sednare åren ensamme utöfvat den — vi trodde det ej 
förut — soigliga pligten, att för allmänheten frambära 
den fägnesamnia underrättelsen om publicerandet af en ny 
del af de botaniska årsberättelserna. 
Förf. yttrar neml.: »Jag öfverlemnar det egentliga 
Recensent-Kallet alltför gärna åt Litteratur-Tidningarnas 
j Författare, hvilkas opartiskhet och trovärdighet för öfrigt 
j må gå och gälla för så mycket, eller för sä litet, som de 
förmå .... För mig eger rättrådighet städse ett högt 
värde, och jag fruktar, att denna egenskap ej är alla Re¬ 
censenters tillhörighet, måhända ej alltid det mål, till 
hvilket de syfta. — Dessa åsigter vid bearbetnings-sättet 
af närvarande Ars-Berättelser hafva blifvit gillade al opar- 
I tiska och högt värderade Vetenskaps-ldkare i främmande 
Länder, men afveri utan detta bifall skulle jag i sanning 
ej frångå de af mig såsom riktiga erkända och antagna 
grund-satser och åsigter i näivarande ämnen, för öfrigt 
likgiltigt lemnande ål den vanliga afunden innom närmare 
landamären friheten att till följe af sill skap-lynne ostörd 
klandra eller smäda.» 
För dem af våra Uisare, som ej äga tillfälle ali för¬ 
skaffa sig hoken, och hvilka skulle Ivifla att nägol slikt. 
