S46 
nu för liden vore all fiiina såsom ynnledmngn till botani¬ 
ska årsberättelser, försäkre vi, att vi kopierat med cbine- 
sisk noggrannhet. Det är inom det knappa utrymmet af 
en spatiöst tryckt sida förf. här slungat fram sin miss¬ 
belåtenhet mot »det egentliga recensentkallet»ställt »ve- 
tenskapsidkarne i främmande länder» i sä l)jert afstickan— 
de ljus mot yyden vanliga afunden innom närmare landamä-- 
ren» och slutat med de betecknande orden »klandra och 
smäda.» 
M en Hr W. gör härutinnan mycket orätt. Han vet 
utan tvifvel, att del icke i fosterlandet gifves en enda bo¬ 
tanist, hvilken i fråga om erkännande af de botaniska 
årsberättelsernas förttätFlighet vill stå efter någon i utlan¬ 
det; Han har — likavisst som alla andra — ständigt läst 
delta erkännande i de an/nulanden af hans arbeten, som 
i våra inhemska journaler framställts; och i den längtan 
man vid bvarje del uttryckt, att snart erhålla ännu''mera, 
har Han sett den begärlighet, hvarmed hans arbeten emot¬ 
ses och den nytta de sprida. Hvarföre dä denna klagan? 
Så vidt vi vela har ingen recension af de 2:ne sednasle 
årsberättelserna blifvit synlig utom i denna tidskrift, — det 
är således mot oss slutstrofen är riglad. Men må hvil- 
ken som helst genomläsa hvad vi der nedskrifvit och hälla 
det upp emot hvad Hr W. här yttrar; må man undersö¬ 
ka — rättrådigt eller misstänksamt — vära ord och vära 
meningar: pä en dylik undersökning äga vi intet att för¬ 
lora. Af var der uttryckta tacksamhet och erkännande 
taga vi intet tillbaka; vi loforda författarens opartiskhet 
och beundra harrs noggrannhet, och om vi äfven — vi 
yttra det nu för första gången — skulle i afseende pä 
den formella planen för dessa årsberättelser anse den af 
Grtesebach valde och nu under flera år genomförda me- 
thoden vara i åtskilliga hänseenden att föredraga, så för¬ 
må vi dock fullt uppskatta Hr W:s förljenster vid alt 
konseqvent följa de af honom »såsom rikliga erkända och 
antagna grundsatser och äsigler.» 
Del är ej angenämt all nödgas så försvara sig; men 
det blir en pligt, dä anfallet är en orättvisa och då det 
gäller mera än en enda — må man så anse honom — 
obetydlig individ. A — n. 
