2 
J. Eriksson. 
att några af våra smärre provinsfloror ss. W. A. Walls 
(Westmanlands Flora 1852), M. G. Sjöstrands (Calmar 
Läns och Ölands Flora 1863) och N. J. Scheutz’ (Små¬ 
lands Flora 1864) hafva intet eller så godt som intet om 
Epilohium-arternas öfvervintring att meddela, då utrym¬ 
met och arbetenas plan där ej tillåtit så utförliga växtbe- 
skrifningar, att biologiska karakterer skälig en kunnat 
medtagas. Men se vi åter på nästan hela den öfriga ra¬ 
den af svenska floror, som på de senare årtionden utkom¬ 
mit, finna vi visserligen här och hvar några strödda med¬ 
delanden, men dessa äro oftast mycket otillfredsställande 
och bristfälliga, såsom då vinterskotten hos en eller ett par 
arter blifvit omtalade, men icke hos de öfrige, eller äro t. o. 
m. hos flere författare rent af oriktiga, så att de lämna en 
allt annat än riktig föreställning om här i fråga varande 
bildningar. Att här framhålla bristerna hos hvarje sär¬ 
skild förf., skulle vara af föga allmänt intresse; nog torde 
vara att nämna hvilka, som i större eller mindre mån 
gjort sig till ett dylikt förbiseende skyldige: C. A. Gos- 
SELMAN (Blekinges Flora 1865), Carl Hartman (Landska¬ 
pet Nerikes Flora 1866, Skandinaviens Flora 1870), L. 
M. Larsson (Flora öfver Vermland och Dal. 1859), N. 
Lilja (Skånes Flora 1870), K. Fr. Thedenius (Flora öfver 
Uplands och Södermanlands Fanerogamer och Bräkenar- 
tade växter 1871), N. C. Kindbero (Östgöta Flora 1874). 
De ende bland våra florister, som åt här berörde förhål¬ 
landen egnat den uppmärksamhet, man med skäl kunnat 
fordra, äro F. W. C. Areschouo (Skånes Flora 1866) och C. 
F. Nyman (Utkast till Svenska växternas naturhistoria 
eller Sverges Fanerogamer 1868). Den förre har härvid 
följt Langes framställning, under det den senare synes 
mera hafva affattat sina beskrifningar efter egna iaktta¬ 
gelser. 
Egentliga afsigten med denna lilla uppsats var dock 
ej att lämna några rader kritik till våra floror, fastän 
platsen synts mig lämplig att här i förbigående göra det. 
