4 
5 
J. Eriksson. 
mig gestaltat sig, samt sedan därmed jämföra Langes fram¬ 
ställning. 
Hos Epilobium montanum (Tafl. I. figg. 1—3) utsän¬ 
der den underjordiska stammen talrika, tjocka, uppåt rik¬ 
tade, till färgen röda eller åtminstone rödaktiga skott fig. 
1), hvilka äro täkta af tjocka, nästan äggformiga, dekus- 
serade fjäll (fig. 2), som vanligen äro trykta intill det 
uppsvälda, förlängda stampartiet. Då de tilltrykta fjäl¬ 
len sitta i fyra rader och äro kölade, får skottet en fyr¬ 
kantig, tillspetsad form. Mera sällan, och detta då skot¬ 
ten sitta något öfver jordytan (fig. 3), äro fjällen något 
bladlika med spetsarne frånböjda. Från basen af dessa 
fjällbeklädda knoppar och vecken af fjällen utgå talrika 
rottrådar, hvilka jämte knoppen äro ämnade för öfvervin- 
tringen. Då knopparne ernått en någorlunda betydlig ut¬ 
veckling, sitta de mycket löst fästa vid moderväxten — 
så är ock förhållandet med följande art — lossna snart i 
samma mån som denna bortdör, och knoppen utgör då 
med sina rötter ett själfständigt individ. Nästa vår och 
sommar förlängas de öfversta stängelleden, och den ofvan- 
jordiska stammen skjuter upp. De nedersta lederna på 
det lilla skottet tilltaga däremot ej vidare i längd, hvilket 
föjande sommar är lätt att iakttaga, då de nedre nu för¬ 
vissnade fjällparen ännu sitta nära intill hvarandra. Vid 
slutet af juli börja i dessa nedre fjällveck anlag till nya 
vinterskott att visa sig såsom små röda knoppar. 
Hos Epilobium roseum (Tafl. I, figg. 4—6) åter ut¬ 
skjuter från den gamla stammen flere kort skaftade ro¬ 
setter (fig. 4). Skottet är här föga utveckladt på längden, 
rosettbladen (fig. 6) mycket breda, njurformiga, kort- eller 
ej skaftade, tjocka och vågiga. Befinner sig knoppen un¬ 
der jordytan (fig. 5), äro bladen något löklikc hopslutna, 
konkava och gulaktiga, i annat fall starkt utvikna och 
mörkgröna. Från knoppens bas, utgå talrika rötter. Svårt 
eller ofta omöjligt är att urskilja den dekusserade blad¬ 
ställningen. 
