20 
Literatur-öfvevsigt. 
dum rupestre) liar en etiolerad växtdel omedelbart eller 
åtminstone ganska snart blifvit grön. Slutligen (3:o) 
framhållas exempel på växter, som en gång varit gröna, 
men där blad och stam eller ock endast de förra, sedan 
de varit utsatta för en frostnatt eller länge fortfarande 
kall blåst, blifva rödaktiga och först efter omslag i vä¬ 
derleken återfå sin förra färg (Syringa vulgaris. Secale 
cereale). 
Förf. försöker äfven en förklaring af fenomenet. Den 
låga temperaturen verkar hämmande på näringsprocessen 
i allmänhet; assimilation och klorofyllbildning kunna eJ 
försiggå normalt, hvadan ej neutrala kolhydrat utan fria 
syror bildas. I etiolerade växtdelar antager nämligen det 
färglösa cellinnehållet med lackmus-tinktur en tydligt röd 
färg, i de blåröda bibehålies därvid ungefär den redan 
förut befintliga röda färgen, och äfven de svagaste orga¬ 
niska syror gära den blåröda färgen än intensivare; kau- 
tikt kali däremot färgar grönt. Den fria syran antages 
på det sätt ge anledning till den röda färgen, att den 
inverkar på ett i cellerna befintligt färgämne, som för¬ 
modas vara beslägtadt antingen med klorofyll eller möj¬ 
ligen med lackmus. Vore färgämnet en modifikation af 
klorofyll, så kunde fenomenet förklaras så, att den fria 
syrans närvaro hindrade klorofyllets gula och blå sub¬ 
stans att bildas i den jämna proportion, att den af dem 
sammansatta gröna färgen uppkomme, hvilken först fram¬ 
trädde, om syran blefve mättad. Sådant förmodas åtmin¬ 
stone förloppet vara, då en rödblå vätska och klorofyll 
förekomma jämte hvarandra. Vore färgämnet åter lack- 
musartadt, skulle detta helt naturligt vid en fri syras när¬ 
varo framträda med sin röda färg, men vid syrans mätt- 
ning skulle det före neutraliseringen undanskymda kloro¬ 
fyllet visa sig eller ock vätskans egen röda färg kunna 
antagas öfvergå i grön. 
J. Eriksson. 
