38 
F. Areschoug. 
stält mot dessa åsigter, äro följande. 1 fråga varande art 
är myeket sällsynt i Nordamerika och har i norra Europa 
en vidsträktare utbredning än i någon annan trakt på 
jorden, den är känd i Europa ända från forntiden och 
flere andra europeiska växter tillhöra, i likhet med denna 
art, nordamerikanska typer, utan att man därför kan för¬ 
neka deras ursprunglighet inom den Europeiska floran. 
Mot min förmodan att R. idceus skulle härstamma från 
en enhladig typ, yttras att den samma skulle leda till ”en 
for enhver Sondring af arter farlig Consequens”. 
Till en början vill jag fästa uppmärksamheten på, 
att man vid frågor af den beskaffenhet som den, hvilken 
här sysselsätter oss, i följd af sakens egen natur ej kan 
komma till någon full visshet, utan måste nöja sig med 
en större eller mindre grad af sannolikhet. Den gren af 
botaniken, som har till nppgift att söka sprida ljus öfver 
växtrikets förhistoriska tid, befinner sig i detta afseende 
på ungefärligen samma ståndpunkt som hvarje annan ve¬ 
tenskap, som har att behandla en för länge sedan förflu¬ 
ten tid, från hvilken vi sakna alla skrifna urkunder, ja, 
till och med traditioner. Vi måste under vårt letande ef¬ 
ter sanningen utgå från de företeelser, som ännu i dag 
möta oss och om hvilka vi med säkerhet kunna antaga 
att de äfven förefunnits och utöfvat sitt inflytande under 
alla tider. 
Vid utredandet af frågan om de särskilda växtarter¬ 
nas ursprung är det nu' i synnerhet trenne fakta, som 
kunna tjäna oss till vägledning ; nämligen det att hvarje 
växtart söker att sprida sig, att hvarje växtart för sin 
tillvaro fordrar vissa yttre, klimatiska betingelser och att 
den undantränges af andra växtarter från sådana områ¬ 
den, där dessa betingelser ej längre förefimias. På dessa 
fakta grundar sig den nu för tiden, som det tyckes, af de 
fleste naturforskare hyllade åsigten, att hvarje växtart 
uppstått inom ett enda^ mera inskränkt område, ett cen¬ 
trum^ hvarifrån den spridt sig öfver angränsande områ- 
