74 
V. F. Holm,. 
ter. Af Carex Imvirostris syntes bladen i en fuktig back¬ 
sluttning straxt ofvan byn, men med lätthet särskiljer 
man dock denna starrart från samslägtingarne blott på 
färgen, hvilken, medan växten är lefvande, närmar sig 
till halmgult. För öfrigt förekommer denna för vår flora 
tämmeligen sällsynta art flerestädes omkring Lule elf från 
lappmarksgränsen ned till Luleå stad, samt vid en min¬ 
dre å i Ofver Lule socken. Han har under sistförflutne 
sommar äfven hemförts från Wittangi i Torne lappmark. 
Ju närmare man nalkas Jokkmokk, desto mera fjäll- 
artadt utseende antager landskapets växtlighet. Därtill 
bidraga i hög grad gråpilarne, som nu blifvit de förherr- 
skande i pilsnåren, och bland dem isynnerhet S. glauca, 
som sannolikt är lappmarkens allmännaste Salix- 2 ixt. 
Hon skyr ingaHokaler^ håller till godo lika väl med den 
magraste och torraste jordmån, som med den fuktigaste. 
Hon slår sig germa ned i skyddet af omgifvande skogar, 
men fruktar dock icke att välja en bostad, utsatt för de 
kala fjällens bitande vindar. Hon uppträder och därför 
under de mångfaldigaste former, dock alltid lätt igen- 
känlig. Straxt innan framkomsten till Jokkmokk anträf¬ 
fades i själfva vägkanten vid ett fuktigt dike några indi¬ 
vider af Calypso, som nu stod i full blomma. Denna 
våra skogars skönaste prydnad finnes på åtskilliga stäl¬ 
len och i ganska stor mängd i Pite, Lule och Kalix- 
ådalar. 
Jokkmokks kyrkoby och omnäjd hafva intet att er¬ 
bjuda, som kan tillocka sig hvarken turistens eller bota¬ 
nistens uppmärksamhet, båda styra därför, så fort sig göra 
låter, sina steg mot det i fjärran vinkande, undersköna 
Qvikkjokk. Blott man aflägsnat sig en mil från förra 
stället, börja fjällens hvitglänsande tinnar att skönjas i 
väster och ju längre färden utsträckes i denna riktning^ 
desto väldigare gestalter antaga bärgen, desto imposan¬ 
tare företer sig hela naturen, hvilken just i Qvikkjokk 
verkar i hela sin tysta, gripande storhet. Här tillbrin- 
