Lilevatnr-öfvevsigt. 
89 
ripartita Scliimp. sp., som utmärker sig genom de ända till 
basen delade bladen. Samma form uppträder i Grönlands 
undre kritlager med G. arctica Hr., föga skild från We- 
aldenarten. Denna typ, med de mångflikade djupt delade 
bladen, utslocknar i undre kritan ocli en alldeles ny form 
visar sig i den öfre, GingTco primordialis Hr., utmärkt ge¬ 
nom en hjertlik eller nästan njurlik bladbas och mycket 
tjock stjälk. Bladskifvan erinrar om Adianthiim reniforme 
L. hvars nervering så mycket liknar nerveringen hos Ginglco, 
att Smith kallade den lefvande arten Ginglco adiantifoUa . , 
Bladstjälken afviker däremot från Adianthum och därjämte 
träffades tillsammans med bladen en särdeles tydlig frukt 
ännu kvarsittande på stjälken, mycket liknande frukten hos 
Ginglco hiloha L. Inom miocenformationen förekommer 
en mycket utbredd art, G. adiantoides Ung., känd från 
Grönland och Italien, hvars blad svårligen kunna skiljas 
från den nulefvande, hvarmed den möjligen är identisk, en 
fråga som först fynd af frukter kan afgöra. Emellertid 
framgår af hvad som ofvan anförts, att det nu till Östra 
Asien inskränkta slägtet Ginglco under miocentiden före¬ 
kom inom Europa och på Grönland och att de hittils be¬ 
kanta representanterne af slägtet, hvilka redan förekomma 
under mellersta juraperioden, äro nära beslägtade med den 
miocena och den nulefvande arten. Eget nog synes slägt- 
skapen mellan dem vara större än mellan jurans arter 
och arterna från Wealden och undra kritan, i det att dessa 
utmärkas genom bladets djupa delning, under det att ar= 
ten från öfre kritan just genom det odelade bladet med 
dess hjärtlika bas samt tjocka stjälk afviker från alla hit¬ 
tils kända Gm/y/iO-arter. 
Så långt Heer. Genom undersökningen af den fossila 
floran från Pålsjö, norr om Helsingborg, hvilken visat sig 
tillhöra den s. k. rhätiska perioden (den äldsta Juran eller 
yngsta Trias), har jag kunnat konstatera, att äfven Bai¬ 
era Ueniata C. Fr. Brann är en Gingko^ således den äld¬ 
sta hittils kända arten af slägtet. Den afviker genom de 
