102 
s. Berggren. 
var mycket grÖfre än den vid Ystad anträffade. Denna 
form hade utvecklat sig ur groddknoppar af det lång¬ 
sträckta slaget. Häraf styrktes jag i min förmodan att 
ifrågavarande form med icke vågiga blad alltid utvecklat 
sig ur groddknoppar. 
En botanisk exkursion på Nya Zeeland. 
Af S. Berggren. 
Från den midt på Nya Zeelands norra ö belägna sjön 
Taupo och de begge vulkanerna Tongariro och Ruapahu, 
hvilka äro de högsta punkter på denna ö, sträcker sig i 
sydvästlig och nordöstlig riktning till Indiska och Stilla 
hafven en från 3,000 fots maximumhöjd långsamt sig sän¬ 
kande platå. Att denna gradvis höjt sig ur hafvet bevi¬ 
sas såväl af geologiska fakta, nämligen de inom detta om¬ 
råde talrika terrasserna utmed ännu existerande eller län¬ 
gesedan uttorkade flodbäddar, jämte vidsträckta plana fält, 
utan tvifvel fordna sjöar, som ock af botaniska, nämligen 
förekomsten af hafsstrandsväxter både vid Taupo-sjön och 
andra närmare kusten belägna insjöars stränder. 
Det är vid den halfcirkelformiga Bay of Plenty som 
detta område österut afslutas. Smala, parallelt med kust- 
linien löpande öar och landtungor af alluvial-lager beteckna 
bankarna utanför de fordna floderna. På dessa stränders 
sandiga kullar utgöres vegetationen af Desnioschoenus spi¬ 
ralis, Spinifex hirsutus, Convolvulus soldanélla, Samolus 
littoralis, Tetragonia expansa. Euphorbia glauca, nedlig- 
gande risiga Ooj)ro5wm-buskar, Pimelea arenaria, Cassi- 
nia retorta, Salicornia indica, och på klipporna växa Me- 
sembryanthemum australe, Goodenia repens, och Metrosi- 
deros tomentosa. På Maunganiu-bärget, som afslutar land¬ 
tungan norrut växer Corynocarpus laevigata. Ej långt från 
