Ill 
Litevatur-öfversigt. 
stäncligast, beliöfver bär endast tagas hänsyn till de re¬ 
sultat, hvartill han kommit. 
Coprimis radiatus och ephemeroides använde van 
Tteghem som material för sina undersökningar och gick 
härvid tillväga så, att han odlade enskilda sporer af 
nämnde arter i ”celler” (se Bot. Not. 1874, s. 177) och 
hlef härigenom i tillfälle att utan afhrott fullfölja utveck¬ 
lingen; som odlingsvätska användes dekokt af hästgödsel. 
Han kom härvid till följande resultat. Sporen gror snart 
och utvecklar ett förgrenadt och deladt mycelium, .hvars 
grenar och celler anastomosera med hvarandra. Hos of- 
vannämnde Coprinus~ 2 ixiQx utvecklas de hanliga organerna, 
antheridierna, och de honliga, carpogonierna på olika my¬ 
celier. Antheridierna uppkomma sålunda, att från myce¬ 
liet höjer sig en åt sidan stäld gren (pedicellen), som i 
spetsen förgrenar sig och altså kommer att uppbära en 
bukett - stafformiga celler (baguettes), hvilka i sin ordning 
dela sig hvardera i två celler (bâtonnets), af hvilka den 
öfversta faller af och den qvarblifvande åter tillväxer och 
delar sig ånyo i två o. s. v. Då denna tvådelning upp¬ 
repats två eller tre gånger falla äfven de basilära cellerna 
af och bildningen af pollinider — så benämner författaren 
dessa antheridiets slutprodukter — upphör ; pedicellen står 
då ensam kvar med de affallna polliniderna liggande vid 
sidan. 
Det honliga organet eller carpogoniet uppkommer nå¬ 
got senare än polliniderna och bildas därigenom, att en 
sidogren på myceliet i spetsen uppsväller till en flaskfor- 
mig cell, som genom en skiljevägg afdelar sig från ett 
litet skaft, som uppbär den. Carpogoniet innehåller på 
detta stadium af sin utveckling en tät protoplasma med 
tre öfver hvarandra stälda vacuoler och har i spetsen en 
homogen Ijiisbrytande papill, en rudimentär trichogyn. 
Kommer nu en pollinid på denna papill, så kvarbhfver 
han där såsom fastväxt och tömmer sitt protoplasmain- 
nehåll i den honliga cellens protoplasma; denna blir nu 
