118 
Liteiatuv-öfveröigt. 
Brogniart uppställde slagtet Astcrojohylîites för en växt (från 
stenkolsperioden), som utmärktes genom ledad stjälk och i lederna 
kransstälda, smala, spetsiga blad. Han ansåg den skiljd från Ca/«. 
mites och öfriga Eqiiisetacéer inom samma period, ehuru dock med 
den förstnämnda nära beslägtad. Hans åsigt blef gällande hos de 
följande författarne, tills Ettingshausen sökte ådagalägga, att Ästero- 
phyllites blott är de bladbärande grenarne af Calamites. Denna upp¬ 
fattning biträdes af Carruthers — dock med reservation — Balfour 
m. fl., och äfven Schimper uttalar i sin ”Traité de paléontologie vé¬ 
gétale” år 1869, att denna åsigt numera är allmänt antagen. Ehuru 
få år sedan dess förflutit, har den dock blifvit vederlagd först af 
Fristmantel och Weiss, sedan på ett afgörande sätt af Professor Wil¬ 
liamson i Manchester. Feistmantel framhåller, att Aster ophylliteshQ- 
sitter helt egendomliga fruktifikationsorganer, hvilka äro vidt skilda 
från motsvarande organ hos Calamites. De äro redan länge bekanta 
under namnet Volkmannia och skulle enligt F. utgöras af ett ledadt 
ax med i lederna kransställda braetéer, i hvilkas öfre vinkel de oskaf- 
tade sporhusen skulle sitta fästade ^). Weiss anser äfven, att nämnde 
Volhnannia-iy]) tillhör Asterophyllites, men framhåller därjämte mot 
Feistmantel, att sporhusen hos denna form möjligen kunna vara skaf- 
tade samt att Volkmannia innefattar ännu en fruktifikationstyp, som 
af Feistmantel efter Carruthers och Schimper föres till Calamites, 
hvilket dock enligt Weiss ej är grundadt på tillräckligt bevisande 
skäl. Denna senare typ kommer nedan att åter omnämnas, hvarlör 
vi i förbigående skola redogöra för dess byggnad. Axet är ledadP 
med braetéer i lederna såsom vanligt, och midt på internodiet mel¬ 
lan tvenne leder sitta sporhusen fastade alldeles såsom hos Equise¬ 
tum. De uppbäras nämligen af kransställda skaft, som utåt vidga sig 
till en sköldlik skifva, på'hvars inåtvända sida sjiorhusen sitta ord¬ 
nade. Bractéerna, som böja sig utåt och ujipåt, dölja helt oeh hål¬ 
let denna anordning, som först vid en längdgenomskärning af axet 
blir synlig Detta ax beskrefs af Binney under namnet Calamoden- 
dron commune, af Carruthers sedermera under namnet Volkmannia 
D- I förbigående kan anmärkas, att alla stenkolsperiodens 
setacéer tillhöra gruppen Calamariae Eridl., som bland annat utmär- 
kes därigenom, att fruktifikationsaxen äro ledade, med i lederna 
kransstälda braetéer, inom hvilka sporliusen på ett eller annat sätt 
sitta fästade. Genom dessa braetéer uppkommer en stor yttre likhet 
med Lycopodiacéernas ax. 
