Literatur-öfversigt. 
121 
sporliusen fortlöpa omedelbart under de öfriga längs öfre sidan af 
hvarje fjäll. Sporliusen hafva cellulära väggar och äro fyllda med 
stora sporor, hvilkas yta är försedd med länga, utstående taggar. 
Anmärkas bör, att detta ax ej är funnet i förening med någon stam, 
men Williamson anser dock, att dess sammanhörighet med Astero- 
phyllites på grund af den mikroskopiska byggnaden kan anses all¬ 
deles säker. 
Den andra Volkmannia-iy])en, den ofvan omnämnde Calamosta- 
chys, har äfven af Williamson undersökts, och till ofvan lämnade 
beskrifning kan läggas, att hvarje fertil krans ^ vanligen består af sex 
skaftade grupper af sporhus, hvilka senare äro bildade ”af mycket 
egendomligt utbildade spiralceller”. Han visar, att axets byggnad ej 
tillåter antagandet, att det är fruktifikationen af Calamites. Kärlknip- 
pekretsen är solid, ej ihålig såsom hos Calamites. Där barklagret 
kunde iakttagas visade det ej den ringaste likhet med motsvarande 
lager hos Calamites, men erinrade däremot mycket om byggnaden 
hos vissa delar af Aster ophyllites, till hvars grupp Williamsou anser, 
att äfven denna fruktform bör räknas, oaktadt sporhusens olika bygg¬ 
nad och vidhäftningssätt. Han tror detta så mycket hellre som han 
•■örut beskrifvit ett ax med alldeles samma element som Calamites, 
till hvilken det därför antagligen måste höra ^). 
Williamson har förut under ett provisoriskt namn, Amyelon, be¬ 
skrifvit några stammar, som han nu visar vara roten eller den un¬ 
derjordiska stammen af Aster ophyllites, och som hos några exem¬ 
plar visade knippen af rottrådar oregelbundet grupperade. Ej häller 
dessa hafva någon märg, och i midten af flere bland dem har Willi¬ 
amson kunnat iakttaga den för Asterophyllites så utmärkande trian¬ 
gulära kärlkretsen; hos alla kunna antydningar till samma ursprung¬ 
liga anordning återfinnas. Barken består äfven här af tvänne lager, 
det inre af, ofta mycket stora, parenkymceller, det yttre af oregel¬ 
bundna knipjjen af mot barkens yta förlängda celler, hvilkas tangen¬ 
tiela skiljeväggar bilda fortlöpande rader, parallela med de utanför 
och innanför stående. De yttre sidoväggarne, d. v. s. de radiala, hos 
de yttersta cellerna inom dessa knippen äro tjockare och mera fram¬ 
trädande än de inre, hvarför ett tangentialsnitt visar hvarje knippe 
såsom bestående af en enda stor tjockväggig prosenkymcell och ej 
låter ana cellernas radiala förlängning. Det inre barklagret visar or¬ 
saken härtill ; dess yttre och större celler äro nämligen delade ge¬ 
nom sekundära väggar, parallela med skiljeväggarne inom de utanför 
0 Detta ax synes vara detsamma som Weiss kallat Macrosta- 
chya Schmperiana, och som äfven han anser höra till Calamites. 
