140 
Lilcratnr-öfvevöigl. 
i själfva bladet eller mecleliierven, böjer sig de båda lialf- 
voriia tillsamman. Endast kväfvebaltiga ämnen, som ej 
äro för torra, absorberas af glandlerna, livar vid bladet 
sluter ihop sina hälfter tämligen långsamt, samt gland¬ 
lerna börja att afsöndra en sur vätska med hvars tillhjälp 
ämuet digereras och absorberas; cellernas protoplasma i 
glandlerna hopklumpar sig härvid. Har ett blad blifvit 
retadt medelst kväfvefria ämnen öppnar det sig snart, 
efter 24 tim. vidpass; har det däremot inneslutit kväfve- 
haltiga ämnen, dröjer det flere dagar ( 5 — 34 ), innan det 
åter öppnar sig och är sedan ej på länge känslig. Hvart 
blad hos denna art kan ej förtära insekter mer än ett 
par ( 1 — 4 ) gånger efter livartannat, då Droseras blad 
däremot kunna med korta mellanrum förtära insekter 
många flere gånger. 
Cellerna i bladet äro något långsträkta, med längsta 
diametern i radial riktning. Rörelseimpulsen följer ej 
kärlknippenas förlopp, utan kan gå i alla riktningar ge¬ 
nom cellväfnaderna. Cellerna på öfre bladsidan kontra- 
liera sig sannolikt, då bladhälfterna röra på sig. Under 
det den fångade insekten digereras, förblifva de båda blad- 
halfvorna trykta mot hvarandra med tämligen stor kraft, 
hvarigenom det digererade ämnet lätt nog kan komma i 
beröring med större delen af de absorberande glandlerna. 
Enligt Burdon Sandesons redan förut publicerade under¬ 
sökningar går det ständigt i bladskaftet och bladskifvan 
en elektrisk ström, som vid en retning af bladet plötsli¬ 
gen afbrytes på samma sätt som vid en muskels sam-" 
mandragning hos ett djur. 
Aldrovandia vesiculosa ^), liksom Utricularia och Ce- 
ratophyllum, saknar rötter. Bladen sitta i krans, i toppen 
af bladskaftet Annas 6 styfva taggar eller flikar, som om- 
gifva bladskifvan; denna har ungefär samma form som 
i) Denna växt och Utricularia hafva nyligen varit föremål för 
bearbetning af prof. Cohn (Beitrag, z. Biol. d Pfl , H. 3 1875). 
