150 
Liter atvir-öfversigt. 
gar, ja sådana tiiuias t. o. m. antydda lios blad, som äro nära 
nog otandade. Som de emellertid saknas lios C. Unyeri 
anser förf., att de äro ett vigtigt skiljemärke från C. vesca. 
Enligt Ettingshausen förekomma vid Leoben mycket all¬ 
mänt blad af C. atavia TJng.^ som han förenar ej blott 
med C. Ungeri Hr utan äfven med C. Kubingi Kov. jämte 
flere Quercus-sirter. Som förf. blott känner C. atavia ge¬ 
nom afbildningar, vågar han ej fälla något bestämdt om¬ 
döme om den i och för sig, men vill dock framhålla, att 
såväl de blad däraf, som Ungee beskrifvit från Sotzka som 
de, hvilka Ettingshausen beskrifvit från Bilin, äro myc¬ 
ket olika C. Ungeri genom de från hvarandra långt af- 
lägsnade, bågformigt böjda, starkt framåtriktade sekun¬ 
därnerverna, samt genom de intill bladet tätt trykta, oväp¬ 
nade bladtänderna. Förf. kan därför ej förstå, huru C. 
atavia skulle kunna höra till samma art som C. Ungeri^ 
och bland alla blad af C. vesca^ som Ettingshausen låtit 
afbilda, finnes ej häller ett enda, som liknar C. atavia, 
hvilket äfven gäller om det blad af den sistnämnda från 
Leoben, som Ettingshausen själf förut beskrifvit. Då C. 
atavia efter E:s uppgift skall vara mycket allmän vid Leo¬ 
ben, måste man beklaga, att han ej lemnat figurer öfver 
bättre bevarade, med iakttagbar nervering försedda blad 
och isynnerhet, att detta ej skett med de former, som 
skulle visa öfvergång till C. Ungeri och C. Kubingi. Ty 
det kan ej vara nog att blott hänvisa till bladformer af 
den lefvande arten, utan måste saken anses tvifvelaktig 
tills öfverensstämmelsen mellan båda medelst tydliga fi¬ 
gurer blifvit ådagalagd. Det är för öfrigt tvifvelaktigt, 
huruvida alla under namn af C. atavia beskrifna blad 
tillhöra samma art (och E. har sannolikt med rätta hän¬ 
fört G. atavia Goeppert till Planera Ungeri), ja t. o. m. 
om de verkligen kunna anses tillhöra slägtet Castanea. 
(Unger sjelf var på senare tider böjd att föra dem till 
Quercus). Under sådana förhållanden anser författaren 
vara riktigast att hänföra de vid Leoben och på Grön- 
