En resa i Lappland och Norge. 
171 
sig, desto mer fjällartad karakter antog växtligheten, men 
så snart marken började slutta mot söder, förändrade sig 
med ens förhållandet. Vid sluttningen mot Skærstads- 
fjord hade vegetationen i det närmaste samma utseende 
som i mellersta Norrland. 
Den, som från nyssnämnde fjord önskar anträda re¬ 
san öfver fjällryggen till Pite lappmark, har att välja 
emellan 2:ne lämpliga vägar, hvilka bådadera leda till 
trakter, som synas för botanisten synnerligen inbjudande. 
Den ena går förbi Saltdalens kyrka upp efter Saltenälf 
till Solwaagtind och Baatfjellet. Sannolikt göra de säll¬ 
synta växtarter, man blir i tilltälle att insamla på nämnde, 
väl undersökta fjäll, att de fleste föredraga denna väg 
framför den andra, synnerligast som resan på denna är 
förenad med långt mindre besvärligheter och försakelser 
än på den andra. Betänker man åter, att den som väl¬ 
jer den andra vägen, kommer att färdas omkring Suli- 
tälmas södra sluttning och en lång sträcka längs efter 
Ijällryggen, torde möjligen hoppet att på dessa icke förr 
undersökta fält göra nya skördar öfvervinna de betänk¬ 
ligheter, som resans besvärligheter uppställa däremot. För 
mig fans intet val, ty min väg var utstakad i den senare 
riktningen. Det är att hoppas, att de fynd, som jag, ehuru 
strängt upptagen af mitt arbete, därunder liksom i för¬ 
bifarten gjorde, kunna mana andra att egna dessa trakter 
en noggrannare undersökning , hvarjänite äfven något 
lockande äfven torde ligga uti att få göra en närmare 
bekantskap med Sulitälmas beryktade, stora glacier, hvil¬ 
ket beskäres den, som tränger sig fram i sist angifne 
riktning. 
1 nordöstra hörnet af Skærstadsfjord utfaller en strid 
och vattenrik älf, som hämtar största delen af sitt vatten¬ 
förråd från Blåmannens och Sulitälmas södra sluttningar 
och bildar 4 öfver hvarandra trappformigt liggande lång- 
sträkta sjöar och efter hvilken min resa fortsattes den 
1 augusti. De invid fjorden liggande sjöarne, Nederwand 
