184 
Literatur-ofversigt. 
skiljeväggar blifva parallela med denne senare De blifva äfven utåt 
allt mindre, hvilket allt förorsakar, att de på samma gång i tvärsnitt 
svårare kunna skiljas från kärlen. Cellernas storlek varierar för öf- 
rigt i samma exemplar mycket. I tangentialsnitt synas de helt re¬ 
gelbundet ordnade, men ij-radialsnitt likna de mycket den ”murfor- 
made” cellväfnaden hos de sekundära strålarne. 
Förf. framhåller därpå svårigheten att fullt exakt bestämma de 
primära märgstrålarnes motsvarighet hos de nulefvande växterna. 
Ty växten i fråga är en kryptogam, och det skulle därför i förstone 
kunna synas oriktigt att tala om märgstrålar. Men å andra sidan 
är det obestridligt, att veden, såväl till bygnad som tillväxt, är full¬ 
komligt ”exogen”. Följaktligen finna vi de nödvändiga elementen 
för en slags märgstråle. Vi hade först en cellulär knopp, inom hvil¬ 
ken utvecklades kärlelement, och de delar af denna ursprungliga 
cellväfnad, som förbinda den inre cellväfnaden eller märgen med 
den yttre, vare sig att vi kalla den senare bark eller epidermis, har 
i grunden samma ursprung hos Calamites, som hos en dikotyledon 
växt i dess första år. Det synes sålunda helt berättigadt att för 
dem använda benämningen primära märgstrålar liksom att kalla 
dem sekundära, hvilka bildas senare inom själfva kärlknippet, och 
hvilkas antal, alldeles som hos ”exogenerna”, ökas med kärlknippets 
tillväxt. Alla omständigheter tala således lör att veden hos Calami¬ 
tes utvecklas på samma sätt som hos de exogena växterna, ”ty vi 
bringas till detta antagande vare sig vi betrakta dess byggnad eller 
uppkomstsätt”. 
De långsgående kanalerna äro ej uppkomna genom upplös¬ 
ningen af någon slags egendomlig finare cellväfnad, hvars plats de 
skulle beteckna, såsom af några författare förut uppgifvits, utan de 
äro obestridligen slutna lacuner. De fortlöpa från led till led, vid 
hvilka de försvinna. Inåt begränsas de af smala förlängda märgcel¬ 
ler, utåt synas de däremot omgifvas omedelbart af de innersta kärlen 
Barken eller epidermis har af andra författare uppgifvits bestå 
af ett helt tunnt lager, men W. visar, att den verkliga barken aldrig 
af dem iakttagits, och i själfva verket är det ytterst sällsynt att finna 
den bevarad. Den är ganska tjock och består af en alltigenom lik¬ 
formig väfnad af oregelbundna celler, hvilka dock vanligen äro nå¬ 
got utdragna i stammens längdriktning. Någon sådan differentiering 
i olika element som finnes hos coniferernas bark, eller ens antydan 
därtill har ej kunnat iakttagas. — 
Förf. omnämner därpå några former, som i ett eller annat afse- 
ende afvika från den ofvan beskrifna och allmännaste typen, och 
hvilka möjligen utmärka olika arter. En typ utmärkes sålunda ge- 
