Literatrir-ôfversigt. 
185 
nom kärlens ovanligt stora tvärdiameter. Hos en annan äro le där¬ 
emot mycket smala, af samma diameter som cellerna i de primära 
märgstrålarne, hvarför man i tvärgenomskärning ej kan se någon 
gräns mellan dessa båda väfnader; märgcellerna hos samma form äro 
mycket stora. En tredje form utmärkes därigenom att skifvor af 
kärl utvecklas inom de primära märgstrålarne, så att dessa liksom 
delas i flere. Kärlraderna anläggas senast i midten och kärlen själfva 
visa sig i längdgenomskärning, till följd af frånvaron af tryck från 
sidorna, på mångfaldigt sätt böjda och oregelbundna. 
Mest afvikande, och helt säkert tillhörande ett eget närstående 
slägte, visar sig dock en form, som förf. förut beskiifvit under nam¬ 
net^ Calamopitus. Den afviker dels därigenom att de långsgående 
kanalerna vid hvarje led, efter att först utvidgats, likt kärlknippet 
dela sig och passera genom leden förenande sig med liknande grenar 
från det andra internodiets kanaler. Men därjämte besitter denna 
form äfven under hvarje led en krans tvärgående kanaler, som sträcka 
sig från inre håligheten tvärs igenom de primära märgstrålarne, och 
som på de petrificerade exemplaren visa sig som en krans af ärr un¬ 
der leden. Om de gå genom barken är ej bekant, och deras ända¬ 
mål är ännu ej utredt. Förf. kallar dem de ”infranodala kanalerna” 
och framhåller, att de ej kunna vara märken efter grenar, emedan 
då dessa finnas kunna de likvisst iakttagas på vanlig plats tätt un¬ 
der dem. Ej häller kunna de vara märken efter rötter, emedan de 
på samma exemplar finnas ända upp till toppen, samt emedan röt¬ 
terna utgå från internodiets bas. 
Förf. ingår därpå på frågan om sambandet mellan den yttre 
formen sådan den hos de petrificerade exemplaren uppträder och 
den ofvan beskrifna byggnaden. Då detta egentligen blott kan vara 
af större intresse för paleontologen, skola vi här inskränka oss till 
att omnämna, att de i museer vanliga afgjutningar af Calamites äro 
afgjutningar af kärlknippekretsens inre sida, d. v. s. de hafva upp- 
fylt växtens inre hålighet. Hos yngre individer förefinnes ett lager 
af märgceller mellan kärlknippena och håligheten, men äfven detta 
försvinner vid fortsatt tillväxt på så sätt, att först enstaka håligheter 
inom detsamma uppstå, tils slutligen alltsammans blifvit ”absorberadt,” 
något som genom en serie exemplar kunnat utrönas. Af de primära 
märgstrålarne absorberas blott den inre delen, och på detta sätt bilda 
kärlknippena inåt framstående lister, motsvarande fårorna på afgjut- 
ningen. Märgen tyckes sålunda egentligen haft till ändamål att an¬ 
lägga kärlknippena, och sedan dessas fortväxt är försäkrad, försvinner 
den, under det att stammens tillväxt liksom hos de exogena väx- 
