32 
Bollarna Bastas upp, medan fåglarna hvila på toppen 
eller de öfversta afsatserna af sydberg och klippor, och 
kunna genast falla utför branterna eller efter hand föras 
samma väg af vinden- eller af regn- och smältvatten. 
Innehållet i uppkastningar och exkrementer hamnar 
därför till största delen på uren vid foten af bergväggen 
eller fastnar på hyllor och afsatser samt i springor på 
branterna. Både på kala berg och nakna strandklippor 
och ute i skogarna bidraga bollarna till uppkomsten af 
grusbiand ad mylljord. 
Törnsnåren i bebodda trakter ha skator och i mindre 
mån kråkor och svartkråkor (samt trastar och siden¬ 
svansar) att tacka för sin uppkomst. 
Den epifyta fanerogamvegetationen, som växt upp 
ur bärfrön samt ur torrfrön utan »särskild spridnings¬ 
apparat» i kronan på hufvudpilar och andra löfträd i 
parker, trädgårdar och alléer, har förts till dessa egen¬ 
domliga växtplatser hufvudsakligen af skator*), men 
äfven af kajor, kråkor och svartkråkor (bärfrön äfven af 
trastar och sidensvansar). 
Skator, kajor och råkor ha med all säkerhet in¬ 
kommit i Skandinavien först i samband med kulturen. 
Med stigande odling ha de liksom kråkan allt mera 
ökats i antal, under det att korpen i motsvarande mån 
undanträngts eller helt utrotats. Korpens tidigare roll 
såsom fröspridare har därför i stor utsträckning öfver- 
tagits af de nämnda fåglarna, en sak som ej får glömmas 
bort, när det gäller att utreda florans invandring till 
den skandinaviska halfön. 
Kerner (59 p. 182) påstått,’ är föga troligt, då dessa fåglar hålla 
till i skogar ocli busksnår och aldrig besöka nakna klippor. Lika 
orimlig är Bolles uppgift (Journ. f. Ornith. 1887 p. 220). att siden¬ 
svansar och de i Tyskland vanliga trastarterna skulle föra frön af 
rönn och fruktträd till otillgängliga klippväggar samt gamla slott 
och kyrktorn. 
x ) Det är också i första hand skator, som sprida vissa ogräs¬ 
växter till gamla torftak. 
