33 
2. Nötskrikan intager en särställning bland kråk- 
fåglarna, då bon väl endast tidvis kastar upp bollar. 
Hon är också af väsentligt mindre vikt för den endo- 
zoiska spridningen än öfriga arter. 
3. Nötskrikan och nötkråkan äro jämte ekorren de 
viktigaste spridarna af ekens, bokens, hasselns, cembra- 
tallens, valnötsträdets, äkta kastanjens och hästkastanjens 
tunga och o viga frukter, hvilka nedgräfvas en och en 
på i allmänhet minst en meters afstånd från hvarandra 
i lös jord, särskildt om denna täckes af ett samman¬ 
hängande mosstäcke. Och jag har med full säkerhet 
kunnat konstatera, dels att nötskrikor och ekorrar ej 
återfinna alla de nedgräfda frukterna, dels att vinter- 
förråden ej skattas af andra individer af samma art, 
om den rättmätige ägaren dör eller faller offer för sina 
fiender. 
Spridningsradien kan hos nötskrikan nå upp till 
något mer än en (à två?) km, och äfven nötkråkan torde 
väl ibland transportera nötter, cembrafrön o. s. v. öfver 
samma afstånd. Ekorrens spridningsradie kan uppgå 
till 300 (å 500?) m. 
4. Då kråkfåglarna i stor utsträckning sluka i 
däggdjursexkrementer inneslutna frön, och de själfva 
ej sällan falla offer för exempelvis bergufvar, pilgrims- 
falkar, dufhökar och skogsmårdar, komma de mycket 
ofta att ingå som led i spridningskedjor (Jfr Heintze 43 
p. 126). Genom dylik kombinerad spridning kunna frön 
ibland föras öfver mycket långa afstånd. 
5. Alla kråkfåglar förtära, när tillfälle bjudes, gärna 
fågelungar, yngre fåglar och skadade eller sjuka full¬ 
vuxna fåglar samt isynnerhet smärre gnagare äfvensom 
as af större eller mindre djur. De kunna därför också 
sprida frön på samma sätt som roffåglar (Jfr Heintze 
43). I magen på en skata, som slukats af en kråka 
(no. 17), fann jag sålunda 5 frön af Stellaria 'media. 
6. Af våra skandinaviska kråkfåglar äro vissa arter 
Botaniska Notiser 1918. ^ 
