26 
partier. Ibland hade ollon och nötter varit nedtryckta 
i det nakna barrtäcket, oftare hade de dock varit täckta 
af ett mosstäcke af Hylocomium parietinum, H. proliferum 
Dicranum, Mnium eller t. o. m. Hypnum cupressi forme. 
Ekorren hade visat sa god urskillning vid gömman¬ 
det af sina förråd, att han endast behöft gräfva igenom 
ett 0,6 —1,8 dm (i medeltal 1,2 dm) djupt snötäcke. 
Där snön låg djupare (2—4 dm), voro inga gropar upp¬ 
tagna. Ekorren kom synbarligen väl ihåg, hvar den 
hade att söka sin egendom: spåren ledde från den ena 
gropen rakt till den andra, äfven om denna senare låg 
på flera meters afstånd. 
I granskogen ( x /a hektar) fann jag rester af inalles 
55 ekollon, 7 hasselnötter och 4 fruktkroppar af Ela- 
phomyces. Och ekorren hade ännu ej hunnit slut på sina 
förråd. Strax invid en halfgräfd grop var snön nämligen 
öfverstänkt med blod och beströdd med tussar af ekorrhår 
i mängd. En dufhök eller annan roffågel hade tydligen 
också varit ute för att proviantera. När jag senare 
(vid tre olika tillfällen mod 1—2 veckors mellanrum) 
åter besökte skogen, voro inga nya gropar upptagna i 
snön. Och dock var Sciurus ytterst talrik denna vinter 
(»massår»), och granfröet hade helt slagit fel. 
Ett par gånger under första hälften af februari 1917 
var jag återigen ute på ströftåg i skogarna kring Ud¬ 
devalla och fann då här och hvar liknande spår af ek¬ 
orrarnas gräfnings arbeten *). Vinter förråden utgjordes 
mest af ekollon, men äfven hasselnötter och Elaphomy- 
ces träffades. I allmänhet hade ekorrarna transporterat 
sina födoämnen 25—150 m, mera sällan längre, intill 
bortåt 300 m. 
Att ekorren någon gång samlar hasselnötter i ett 
ihåligt träd eller i ett ute på grenarna byggdt bo, kan 
anses vara bevisadt. Af spridningsbiologiskt intresse 
9 Nötskrikor eller af dessa fåglar gräfda gropar sågos ingen¬ 
städes. 
