127 
Pellionia pulchra ausführen lässt, und kultivirt das Blatt 
im Wasser so, dass die blossgelegten Theile unter dem 
Wasser bleiben, findet man nach einer Zeit von ungefähr 
acht Tagen die entblössten, sonst aber unbeschädigten 
Palissadenzellen im starken Zuwachs begriffen, und 
weiter dass die ursprünglich geringzähligen und grossen 
Chloropiasten ihren ursprünglichen Platz verlassen, sich 
mehrmahls getheilt haben aber kleiner geworden und 
über die ganze Innerfläche der Zelle vertheilt sind.» 
(Tab. I, Fig. 12). 
Hvad beträffar den sekundära, ofta högst betydan¬ 
de tillväxt hos enstaka, isoleradt kvarstående palissad- 
parenkymceller, som jag särskildt iakttog hos Lonicera 
Xylosteum, *) torde denna kunna återföras till en för¬ 
hindrad utvandring af de i dessa bildade assimila- 
tionsprodukterna. ' I flera fall ha ifrågavarande celler 
befunnits tydligt skilda från förbandet med andra blad- 
väfnaders element, så att en bortledning af deras assi¬ 
milât på osmotisk väg varit omöjliggjord. Fysiologiskt 
torde förhållandena här ha varit likartade med dem, 
som förelegat vid isolerade cellers kultur å näringslös- 
ning, agarsubstrat m m. enligt Haberlandt och Bobi- 
liofe-Preisser. Särskildt undersökningar af den senare 
forskaren ha visat, att assimilation försiggår äfven hos 
dylika celler och att deras volym i flera fall (t. ex. palis- 
sadceller ur bladet af Viola) ansenligt ökas under kul¬ 
turen. Enligt min uppfattning är den starka sekundära 
yttillväxten hos mingångarnas celler att tillskrifva dels 
dessas på grund af uteblifven näringsutvandring ökade 
rikedom på assimilât, dels deras utspänning genom i 
Ö Det kunde här tänkas, att i sådana fall, där de hypertrofierade 
cellerna äro särskildt voluminösa, dessa härröra från palissadparen- 
kymets oxalatsäokar, livilka, som ofvan nämnts, äro betydligt större 
än de assimilerande palissadcellerna. Man borde emellertid då 
vänta att i de hypertrofierade cellerna träffa oxalatdruser. hvilket 
icke i något fall befunnits vara händelsen. 
