134 
Anledningen till klorofyllets uteblifna affärgning skul¬ 
le sålunda vara dels det å ifrågavarande partier befint¬ 
liga relativa öfverskottet pä näring, dels en fysiologisk 
föryngring hos de omgifvande cellerna, hvarigenom dessas 
eljest vid bladfällningen inträdande degeneration för¬ 
hindrades. Med hänsyn till senast anförda moment skulle 
således här förefinnas en viss parallell till det bekanta 
förhållandet, att yngre blad, tillhörande en andra, vid mid¬ 
sommartiden utvecklad knoppgeneration hos våra träd, 
eller öfver hufvud blad af yngre individ af bok och ek 
icke förete någon normal höstlig bladfällning. Det är här 
yttre förhållanden, forfrysning m. m., som direkt indu¬ 
cera ett påtvingadt inställande af bladens eljest fortgå¬ 
ende näringsberedning. 
Hvad vidare beträffar den första punkten i Tubeufs 
förklaring, grönfärgningens beroende af större närings¬ 
rikedom, vinner denna, synes det mig, ett visst stöd genom 
Doståls iakttagelser öfver betingelserna för grönfärgning 
hos leguminosers kotyledoner. Dessa senare sakna normalt 
klorofyll, men kunna experimentellt bringas att bilda 
sådant, om vissa ledningsbanor af skäras, t. ex. genom 
exstirpation af stamknopp eller rotspets, så att de i 
kotyledonerna deponerade näringsämnena förhindras att 
utvandra. I detta fall är det visserligen fråga om inträde 
af grönfärgning, men förhållandena synas dock vara i 
viss mån analoga, när det gäller vidmakthållandet af en 
redan förut inträdd grönfärgning. En experimentell 
verifiering af denna teori för bladminornas klorofyllpersi- 
stens torde kunna vinnas genom kultur af gröna blad¬ 
delar, vid tiden för den höstliga affärgningens inträde, a 
sockerlösning eller vissa andra organiska substrat å ena 
sidan, samt à andra sidan å näringsfritt substrat. Försök 
i denna riktning äro af mig planerade för den kommande 
hösten. 
Sedd från teleologisk synpunkt, får grönfärgningens 
persistens i eller kring bladminor betraktas som i hög 
