179 
komma; det torde dock blifva svårt att i de enskilda 
fallen utreda, hvilka klimatologiska faktorer det är, som 
förorsakat omkastningarne i företeelsernas ordningsföljd. 
Blåsippans stora afvikelse från den vanliga ordnings¬ 
följden 1915 torde dock få sin förklaring däraf, att vintern 
1914—1915 varit kall och snöfattig, hvarigenom jordytan 
blifvit djupt kälfrusen. Härigenom blefvo bland vår¬ 
växterna örterna med deras grundgående rötter mera 
försenade än träden och buskarna med deras längre på 
djupet och under kälezonen gående rötter. Yid vårbryt¬ 
ningen kommo så träden och buskarna (hassel, gråal och 
klibbal) att väckas ur sin vinterdvala och att börja blom¬ 
ma, innan den kälfrusna jorden hunnit att smälta kring 
rötterna af blåsippan och hästhofven, hvilken senare 
äfven denna vår började blomma jämförelsevis sent. 
Markens djupa käle framkallade 1915 en likartad olikhet 
mellan träd och buskar å ena sidan och örter å den 
andra sidan äfven under den följande vårutvecklingen; 
så började detta år blomningen hos aspen tidigare ( 24 /0 
än hos PuschJcinia scilloides , Gagea lutea och Praha 
verna , hvilka normalt äro tidigare än aspen, och liäggens 
löfsprickning började samtidigt ( 8 /s) med blomningens 
början hos flera örter (Gagea minima, Ranunculus ficaria, 
Viola hirta och Carex montana), hvilkas blomning under 
ett normalt år börjar omkring 9 dar tidigare än häggens 
löfsprickning. Våren 1916 artade sig helt annorlunda, 
då vintern varit snörik och ingen käle fanns i jorden; 
så snart snön smält, kunde så växterna börja sin vår¬ 
utveckling och kom därvid blåsippan att bli den tidi¬ 
gaste af de fem här ifrågavarande vårväxterna. 
Vid de vårföreteelser, för hvilka jag ej kunnät sä¬ 
kert beräkna medeltiden enligt ofvannämnda metoder, 
har jag slutit till densamma genom undersökning af, 
med hvilka företeelser, för hvilka medeltiden är känd, 
de närmast äro liktidiga, eller från den ordningsföljd, 
hvari vårföreteelserna på andra orter bruka framträda, 
