202 
sedan under den följande våren fortsätta med sin blom¬ 
ning; jag liar där observerat ett sådant förhållande en¬ 
dast hos två kulturväxter, nämligen hos bellis och en 
odlingsform af styfmorsviolen. 
Beträffande växlingarne i vårens utvecklingsgång 
vid Härnösand under de olika åren hänvisas till tabell 1 
för åren 1875—1881, d. v. s. för de år, som i främsta 
rummet i denna uppsats behandlats; jag har tyvärr ej 
haft tid att utföra en likartad beräkning äfven för de 
öfriga åren, som observationsserien vid Härnösand om¬ 
fattar. För att emellertid ge en antydan om, huru stora 
växlingarne under våren kunna vara vid Härnösand, må 
nämnas, att storleken af vårföreteelsernas variation i tid 
där under observationsseriens fortgång i medeltal varit 
omkring 30 april. 44 dagar, 
» 10 maj. 42 » , 
» 20 » 31 » , 
» 30 » 30 » , 
» 10 juni.‘. 28 » , 
» 20 » 30 » , 
Nämnda siffror visa, att äfven i denna observations¬ 
serie växlingen allt efter olika år är störst vid de tidi¬ 
gaste vårföreteelserna och minstunder löfsprickningstiden, 
ett förhållande, som väl stämmer med erfarenheten från 
andra svenska fenologiska observationsserier. 
En jämförelse af medeltiden på olika ställen i Sverige 
för vårens början, slut och varaktighet samt några där¬ 
med i samband stående klimatförhållanden torde ock ha 
sitt intresse. Våren anses i allmänhet börja på en ort 
vid tiden för blomningens början hos den tidigaste vilda 
vårväxten på orten i fråga. På så sätt bestämd inträffar 
vårens början i medeltal 22 /3 vid Jönköping (där häst- 
hofven är den tidigaste blommande vårväxten), 30 /3 vid 
Upsala (hassel), */4 vid G-efle (gråal) och 21 /4 vid Härnö¬ 
sand (gråal). I de följande jämförelserna har jag dock 
