247 
zogenen Beständen fanden sich Nachkommenschaften 
aller denkbaren homo- wie heterozygotischen Kombinatio¬ 
nen der beiden Merkmalspaare; die Spaltungen unbe- 
grannt: begrannt und rot: weiss entsprachen augen¬ 
scheinlich wie in F 2 dem Verhältnis 3: 1. 
Bezüglich der Begrannung lag also das gewöhn¬ 
liche Hemmungsgen vor, das die Begrannung der Hete¬ 
rozygoten fast vollständig unterdrückt; die rote Farbe 
der Blattöhrchen war von einem Gen abhängig, das 
bei den Heterozygoten ungefähr gleich starke Farbe 
hervorrief wie bei den positiven Homozygoten. 
Landskrona 1918. 
Harms, H., Über die Geschlechtvertheilung 
bei Dryas octopetala L. nach Beobachtungen im 
Kgl. Botanischen Garten Berlin-Dahlem. — Bericht. 
Deut. Bot. Ges. Jahrg. 1918 s. 292—300 med textfigurer. 
S. Axell betecknade Dryas som dioic polygam med 
endast hanblommor på en del stånd och endast tvåkönade 
på andra. För växter i Alperna angifva författarne 
androdieci och andromoneci. Däremot har författaren 
förgäfves i litteraturen sök efter uppgift om förekomsten 
af honblommor. 
Förf. kom i botaniska trädgården i Dahlem att be¬ 
trakta talrika blommande exemplar af Dryas octopetala , 
inplanterade från Alperna och såg då några skarpt be¬ 
gränsade ställen med nästan sent hvit färg, där således 
intet gult fanns i blommans midt. Undersökningen 
visade att i blommorna på dessa ställena voro ståndarna 
förkortade och starkt förkrympta, och att i stället för 
normala med gult pollen fyllda ständarknappar funnos 
endast små, ljusgula eller gulbruna, tomma knappar. 
Dessa blommor voro tydliga honblommor och något 
mindre än de normala tvåkönade blommorna. 
Nu får de svenska botanisterna se efter, om icke 
Dryas i våra fjälltrakter kan uppvisa honblommor. 
