karaktär. På hufvudön förekommer typisk sandstrand- 
vegetation egentligen blott vid Sandhamn på östra sidan; 
strandängar saknas nästan alldeles. 
Klippstranden. Lafbältena i den lägre supralitorala 
zonen (jfr Sern ander 1917) visa olika utbredning allt 
efter graden af öfverstänkning. Ett stycke norr om 
Torekov (nedanför »Ödegården») består stranden af 
nästan horisontella gnejshällar; Verrucaria Maurabältet 
når här en bredd af nästan 20 meter. En ganska 
vacker vertikalzonering kan däremot studeras på nord¬ 
sidorna af det största Kapellhamns skäret samt Oreskär. 
Svarteskär en höghvälfd klippholme ett stycke nordväst 
om ön, ligger, som namnet antyder, nästan helt inom 
Maura- zonen. På hela nordsidan af detta skär har jag 
ej sett några örter. Analoga förhållanden (kalhet åt 
nordsidan; högt Maurabälte) erbjuda Vrenen och Ore¬ 
skär. De häftigaste och vanligaste stormarna äro de 
från nordväst; till en ringare del torde här äfven inso- 
lationen spela in. 
Typiska representanter för klippstrandens Maura- 
zon äro Plantago maritima och Glyceria maritima , hvilka 
# 
gå längst utåt, tack vare sina i de smala, öfverspolade 
sprickorna nedkilade rotstockar: vidare Glaux maritima 
och Sper gularia salina. Något högre upp vidtar Arme¬ 
nia elongata , hvilken likväl når sin egentliga utbredning 
i Placodiunt-X author ia- bältet. 
Som en illustration till lafbältenas och fanerogam- 
associationernas utbredning på svagt hällande klipp¬ 
grund, vill jag ge den fullständiga beskrifningen på 
lokalen vid Ödegården. Början af juni 1918. 
1. Litoralzonen: Fucas vesiculosus , Enter o morph, a, 
Hilden brandtia, Cladophora. 
2. Lägre supralitoralen : Verrucaria AIaura-zon 1 cirka 
15 till 20 meter bred. Chasmofyter: 
