‘277 
t 
Följa så de » maritima fanerogamernas zoner», som 
löpa rätt mycket i hvarandra, som synas af följande 
analys, där linjerna drogos 
mellanrum. 
Atriplex litoralis . 
Caldie maritima .. 
Calamagrostis Epigeios 
Elymus arenarius .. 
Agrostis stolonifera . 
Atriplex Babingtonii . 
Carex arenaria . 
Festuca rubra . 
Psamma arenaria .. 
Crambe maritima . 
Pumex crispus . 
Taraxacum officinalis . 
Sedum maximum . 
Viola tricolor . 
Anthoxanthum odoratum . 
Calium verum . 
Hieracium umbellatum . 
» pilosella . 
Rumex acetosella . 
w 
Veronica officinalis . 
med 
omkring 
en 
meters 
l. 
2 . 
3. 
4. 
20 X 
■— 
— 
— 
60 » 
40 X 
■— 
— 
40 » 
— 
— 
80 » 
60 » 
60 
o/ 
/o 
■-- 
-—■ 
40 » 
80 
» 
— 
20 » 
•- 
— 
40 » 
60 
» 
100 X 
— 
40 » 
20 >» 
— 
80 » 
60 
» 
100 » 
— 
— 
20 
» 
-- 
— 
20 » 
20 
» 
- - 
— 
-<— 
20 
» 
60 » 
— 
— 
40 
» 
40 » 
• — 
— 
20 
» 
60 » 
—: 
— 
— 
20 » 
— 
-— 
— 
60 » 
— 
-! 
— 
40 » 
— 
— 
— 
40 » 
80 » 
20 » 
Ehuru ingen skarp gräns förmärkes, kan man dock 
se att denna breda zon, som uppåt öfvergår i ängs¬ 
marken, sammansättes af associationsbälten. Flera or¬ 
saker torde bidraga till zoneringen vid hafsstranden. 
Först och främst hindras som bekant de flesta örter att 
tränga för långt ned på grund af det växlande vatten¬ 
ståndet och vinterns högvatten, som ju särskildt ut- 
eliminerar de fleråriga örterna om de ej besitta särskilda 
tillpassningar för att binda sanden. Vidare ökas både 
vatten- och salthalt i marken, ju närmare man kom¬ 
mer den fria hafsytan. Högvattnet, dvs. periodisk öfver- 
svämning, i sig är ieke så farligt för vegetationen som 
vågsvall och öfverhufvudtaget strömningar i vattnet; 
detta visa strandängarna. Därför antar också sandstran- 
