304 
> r • 
w 
Gras der lichten Vorwälder und der vom Winde rein 
gefegten Schneeblösser» jämte mossor öch lafvar (1. c. 
p. 562). Båda djurarterna hålla dessutom till godo med 
kvistar (och väl också frukter!) af Rhododendron och 
Juniperus och känna liksom renen väl till, att de saf¬ 
tigaste örterna och gräsen växa på snölägena och kring 
fjällbäckarna. 
Redan af hvad som ofvan anförts, torde det vara 
tydligt, att gemser och alpstenbockar en gång hört till 
Alpernas viktigaste fröspridare, och liknande gäller sä¬ 
kerligen också om andra bergstrakter. Från Kaukasus 
berättar sålunda Radde (11 p. 342), att stenbockarna 
(Aegoceros caucasiens och Pallasii) gärna af beta Poten- 
tilla grandiflor a , P. verna och Sihh al di a procumbens. Sä¬ 
kerligen försmå de ej heller Potentilla multifida. I Syd¬ 
amerikas Ander tyckas de vilda lamadjuren ersätta 
gemser, stenbockar, vildfår och vildgetter såsom spri- 
dare af växtfrön. Och äfven tama lamas och får äro 
här af betydelse. I Argentinas Ander träffade Rob. 
Fuies sålunda flera gånger Erodium cicutarium milsvidt 
från närmaste människoboningar. »Wahrscheinlich sind 
es die Schafe und die Llamas, die besonders zu ihrer Ver¬ 
breitung beitragen» (3 p. 58). Samma tamdjur ha an¬ 
tagligen fört Poa annua till långt från kulturen belägna 
växtplatser, ty samme förf. kommer till den slutsatsen, att 
detta öfver nästan hela jorden spridda ogräs är »in den An¬ 
den ursprünglich wild, jedoch auch von den Menschen ein¬ 
geführt, also zweierlei Ursprungs» (1. c. p. 181), hvil¬ 
ket ej gärna kan vara riktigt. På Eldslandet samt i 
Chiles och Argentinas Ander har guanakon säkerligen 
i hög grad gynnat utbredningen af en hel rad »bipolära» 
växtarter, exempelvis Alopecurus alpinus v. antarcticus , 
Carex canescens , capitata , festiva , incurva och irrigua, 
Cerastium arvense , Galium apar ine, Phleum alpinum , Pri¬ 
mula farinosa v. magellanica, Trisetum subspicatum och 
Vdhlodea atropurpurea v. magellanica. 
