27 
derföre att fröet icke var en morphologiskt, utan en physio- 
giskt bestämd del af vexten; det var icke observationen soin 
var oriktig, utan förklaringen — och denna var en följd af 
en allmän uppfattning, som fanns för Linné och stod qvar 
längt efter honom. 
Det är i synnerhet i afseende pä sexual tlieorien’^ 
som Sachs söker visa oriktigheten af hvad han säger hafva 
varit en föregående tids föreställning om Linnés förtjenster, 
och det har förekommit mig som det varit uppfattningen 
af Linnés förhållande till denna lära, som hufvudsakligen 
influerat på hela den framställning om Linnés verksamhet, 
som förekommer i den sednaste historiken öfver vetenskapen. 
Denna söker neml. göra gällande, att hela förtjensten af grund¬ 
läggandet af sexual theorien tillkommer Rud. Jac. Camerarius; 
men att genom framställningssättet i PMlosophia botanica 
och i Sponsalia plantarum skulle Linnés anhängare, för hvilka 
den äldre litteraturen var obekant, och på hvilka Linnés schola- 
stiska fintlighet imponerade, hafva blifvit förledda att i Linné 
fira grundläggaren af sexual-läran hos vexterne. I motsats 
till denna, en föregående tids uppfattning, uttalas det nu, att 
Linné väl bidragit till lärans utbredande, men absolut intet 
(pag. 105) till dess grundläggande. För att karakterisera 
Linné som naturforskare uppdrages en parallel emellan det 
sätt, hvarpå sexualiteten bevisas hos Camerarius och hos 
Linné. Såsom äkta naturforskare söker Camerarius beviset 
på den enda här möjliga vägen — på experimentets L Linné 
^ Canierarii skrift är ett till Valentini stäldt bref, som tryckt 
1694, i octav upptager 80 sidor. Utom hvarjehanda slags utflygter 
på främmande områden, redogörelser för åsigter hos Aristoteles, 
Theophrastus, Scaliger o. s. v. upptages innehållet hufvudsakligen 
af en framställning om ståndare och pistiller och huru dessa före¬ 
komma i olika slags hlommor, hufvudsakligen med afseende på de 
diclina och huru de saknas uti så kallade dubla blommor. Det kan vara 
