23 
specierum eller noms specifiques, som man ännu i dag kal¬ 
lar artnamnen i Frankrike. Artnamnen, i den mening nu¬ 
tiden uppfattar dem, kallades af Linné nomina trivialia] 
och sedan han infört dessa, ersatte han benämningen nomina 
specifica med differentim specificm. Hvarhelst således Linné 
i sina tidigare skrifter talar om denominatio såsom en af ve¬ 
tenskapens grundvalar, afser han karakteristiken af föremålen, 
icke deras benämning. För den som icke gjort sig reda för 
dessa förhållanden måste mycket af hvad Linné yttrar om 
nomina specifica förefalla fullkomligt obegripligt eller orimligt. 
En annan af de special-anmärkningar, som man riktat 
emot Linné, lyder sålunda: Framställningen af fröet och dess 
delar är ibland det aldra svagaste som förekommer hos Linné. 
Fastän han stödjer sig på Csesalpin, är dock det som han 
säger om fröets delar vida bristfälligare än hvad som före¬ 
kommer både hos denne och hans efterföljare. Embryo be¬ 
tecknas såsom corculum, hvars delar utgöras 2 S plimida och 
rostellum (rotändan). Coordineradt med corculum^ och såle¬ 
des icke såsom en del af embryot, utan såsom ett särskildt 
organ af fröet figurerar här cotyledonen, som definieras med 
orden: corpus laterale 'seminis hihulum caducum. Sämre 
kunde man omöjligen göra det, och det förekommer knapt 
troligt, att en så dålig definition och distinction kunde gifvas 
1751 och ännu 1770 af dåtidens mest framstående Botanist, 
sedan nära 100 år förut Malpighi ocli Grew på talrika plan- 
cher hade redogjort icke blott för fröets delar utan äfven 
för dess utveckling och groning. Linné omnämner icke en- 
dospermen, hvilken han tydligen förblandat med cotyledonen. 
Sålunda Sachs p, 103—4, Den som nu vill göra sig mö¬ 
dan att studera de citerade arbetena, han måste häpna öfver 
de ifrån dem dragna slutsatserne. För att förstå Linnés 
uppfattning måste man erindra sig att man både före hans 
tid och intill de sednaste årtiondena nästan allmänt antog 
