22 
valartydlig-en emedan han antog att afgörandet af många, 
äfven vetenskapens högsta frågor, ytterst berodde på upp¬ 
fattningen af arterne. Men derför att Linné ansåg system 
och en riktig karakteristik utgöra den grund, hvarpå veten¬ 
skapen borde uppbyggas, icke följer deraf att han ansåg dem 
utgöra vetenskapens högsta och enda värdiga uppgift. Fast¬ 
mera uttalar han på det bestämdaste, att sedan grunden var 
lagd kunde man gå vidare L Om det naturliga systemet 
säger han: niefhodus natur alis ultimus finis Botanices est 
et erit] på ett annat ställe: nec sper are fas est quod nostra 
eetas systema quoddam naturale videre queat et vix seri 
nepotes. Så uttrycker sig icke den, som anser namn-känne¬ 
domen för vetenskapens högsta och enda värdiga uppgift. 
Så vidt jag fattat anledningen dertill, att man i sed- 
nare tider kunnat tillskrifva Linné den nämnda uppfatt¬ 
ningen, så torde den böra sökas i den omständigheten, att 
nutiden förlorat den clav för tolkningen af Linnés ord, som 
hans samtid ägde i kännedomen af den föregående tidens 
sätt att uttrycka sig. Jag har redan antydt att den före¬ 
gående tidens benämningar afsågo mera att vara en diag¬ 
nos, än ett namn efter nutidens uppfattning; att uti benäm¬ 
ningen iV. lutea antyddes redan en karakter, hvarigenom 
den skiljdes ifrån N. alha. På samma sätt ville man med 
N. lutea minor parvo flore skilja denna form från en annan 
med gula blommor. Benänmingarne före Linnés tid afsågo 
således att framställa de specifica olikheterne, och hos Linné 
betyda sålunda nomina specifica något helt annat än nomina 
^ Fundamentum Botanices duplex est: Dispositio et Denomi- 
natio. § I5l i Phil. Bot. 
^ Scientia naturce innititur cognitioni naturalium wetliodicce & 
nomenclaturae systeynaticce tamquam filo ariadneo secundam quod 
naturce mceandros unice tutoque permeare licet. — data distincta 
rerum cognitione ulterius penetrandum . . . Sy st. Nat. Ed. X p. 8. 
