21 
den. Den främmande definitionen är hämtad ur ett arbete, 
som utkom före något af Linnés arbeten, och den kan således 
icke hafva varit föranledd af eller haft något stöd i dessa. 
Sjelfva det främmande arbetet uppgifves vara en från Boer- 
haaves föreläsningar, af obekant person gjord compilation af 
sämsta beskaffenhet, för hvars karakteriserande efter förtjenst 
Haller tydligen sökt efter de skarpaste superlativer han 
kunnat finna. Att låta en ur ett sådant arbete hämtad de¬ 
finition få gälla såsom i allmänhet karakteriserande för 
Linnés uppfattning, torde väl icke utan uppgifna skäl kunna 
anses i något afseende berättigadt. 
Något bestämdt uttalande af Linné, som kunde vara 
bevisande för tillvaron af den af Sachs angifna villfarelsen, 
känner jag icke, och vågar betvifla att något sådant före¬ 
finnes. Det var visserligen naturligt att Linné, som lifligt 
kände alla olägenheterne af den föregående tidens namnför- 
bistring och villervalla, borde fästa stor vigt vid namnet, 
såsom det der betecknade en viss form, den och ingen annan, 
och man finner i hans skrifter många uttryck som antyda 
detta L 
Linné upprepar ofta att systemet (disjpositio) och en 
riktig characteristik (denomimtio) utgjorde Botanikens grund- 
' På första sidan af Critica Bot. förekommer citatet: nomina 
si nescis, perit et cognitio rerum. På ett annat ställe heter det 
att namnen horde gälla per orhem hotanicum^ ut nummi ex con- 
sensu ReipuMicce (Crit. p. 8). På ett annat ställe säger han: pri¬ 
mus gr adus sapienticc est res ipsas nosse; guce notitia consistit in vera 
idcea ohjectorum; Ohjecta distinguuntur & noscuntur ex methodica 
illorum divisione & convenienii denominatione; adeoque divisio et 
denominatio fundamentum nostrce scientice erit. Syst. Nat. Ed. II 
p. 68. Det synes mig lätt nog framgå af sådana uttryck, som i 
olika varianter ofta förekomma, i hvilken mening han uppfattade 
både benämningens betydelse och dess vigt. 
